Režie:
Baz LuhrmannKamera:
Mandy WalkerHudba:
Elliott WheelerHrají:
Austin Butler, Tom Hanks, Olivia DeJonge, Richard Roxburgh, Helen Thomson, Dacre Montgomery, Luke Bracey, Kelvin Harrison Jr., Kodi Smit-McPhee (více)VOD (3)
Obsahy(2)
Film Baze Luhrmanna Elvis o životě a hudbě Elvise Presleyho (Austin Butler) z pohledu jeho komplikovaného vztahu s tajemným manažerem, plukovníkem Tomem Parkerem (Tom Hanks). Příběh se zabývá složitou dynamikou mezi Presleym a Parkerem, která trvá více než 20 let, od Presleyho vzestupu ke slávě až po jeho nebývalou slávu, na pozadí vyvíjející se kulturní krajiny a ztráty nevinnosti v Americe. Ústřední postavou této cesty je jedna z nejvýznamnějších a nejvlivnějších osob v Elvisově životě, Priscilla Presleyová (Olivia DeJonge). (Vertical Entertainment)
(více)Recenze (653)
No teda. Byla jsem po několik měsíců vystavena mediální masáži propagující tento film, a stejně jsem si předem neuvědomila, že ve filmu hraje i Hanks, a ani to, že hraje hlavní postavu. (A stojím si za tím, že na záporáka nemá tu správnou jiskru, pořád působí jenom jako pohádkový dědeček se stupidním přízvukem, který ta skutečná postava prý ani neměla.) Sice to je běžný přístup používat v životopisných filmech někoho jiného jako vypravěče a průvodce k nazírání na hlavní objekt zájmu, ale způsob, jakým to Baz udělal tady, odsunul Elvise na druhou kolej a učinil z něj kompletně pasivní figurku. (A je mi to až líto vzhledem k tomu, jak citlivý a přesný výkon Butler podává v porovnání s Hanksovým pitvořením.) Mému zmatení/nepochopení/nepřijetí filmu určitě nepomáhá, že na rozdíl od spousty jiných hudebníků jsem o Elvisovi nikdy nic nečetla a tak o něm nic nevím, a tento film neudělal nic pro to, aby mě přesvědčil, že na něm jako osobě bylo něco hodno zájmu. Nejvíc tak pro mě "Elvis" představuje možnost podívat se, kam se posunuly Bazovy schopnosti, a z toho vývoje jsem taky docela smutná. Některé pasáže, například jak se samy se sebou střetly různé verze That's Allright, jsou promyšlené a políbené vyšším plánem, ale jinak mi pan tvůrce připadal jako by sám nevěděl, proč co dělá. Moderní covery/varianty/aluze Elvisových písní puštěné k některým scénám působily násilně a náhodně. Buďto na ně měl být dán větší důraz jako na budoucí odkaz toho, co se na plátně odehrává, a nebo tam radši neměly být vůbec. Možná když by si člověk pustil soundtrack a soustředil se jen na hudbu, tak se vyjeví síla této rozmanitosti svedená na jedno místo, ale při promítání filmu samotného, kde se zmíněné skladby jen tak mihly, jako by se tam ocitly omylem, a než si člověk stihl uvědomit, co to vlastně poslouchá, byly pryč, mi to připomínalo spíš zoufalost a bezradnost než tu slavnou "inovativnost", která se Bazovi napříč jeho kariérou přisuzuje. ()
Je to oficiálne: Baz Lurmann je najlepší DJ na svete, a díky nemu je film Elvis obrazovo i hudobne-dramaturgicky najnápaditejším biografickým snímkom. Tie hudobné prechody mali až psychedelický účinok! --- Ak bola tá video nahrávka "Unchained melody" naozaj jeho poslednou nahrávkou v živote, tak už chápem, prečo sa stal Presley legendou. Toľko emócií, nasadenia a energie v speváckej interpretácií som možno ešte nikdy nevidel. ()
Je/Byl to rebel! Na úvod bych rád uvedl, že jsem o Elvisovi, snad kromě jeho ikonického zevnějšku předem nevěděl vůbec nic. Ke sledování tohoto filmu, jsem se proto rozhoupal až díky velmi dobrým ohlasům veřejnosti. A musím říci, že se tvůrcům skutečně podařilo mimořádně dobře zachytit všechny důležité pasáže jeho života. Od toho roztomilého mladíčka, před nímž dívky na koncertech omdlévaly počínaje, až po tu feťáckou trosku konče. Ta pravá atmosféra přímo sálá z každého jednotlivého záběru a způsob natáčení tomu navíc dodá tu pravou jiskru Rock'n Rollu. Pro mne dosud neznámý Austin Butler ztvárnil hlavní roli dokonale a byl k nerozeznání od černobílých nahrávek předlohy z minulosti. Mimo něj si může další skvělý výkon připsat také Tom Hanks. Ten byl namaskován k nepoznání a dokonce vypiloval i pohyby obtloustlého vypočítavého starce k absolutní dokonalosti. 74% Nepopularni názor: Rozhodně to není tak vlažné a mdlé jako Bohemian Rhapsody, kde se povedly tak nanejvýš dvě scény a větší slávě se těší jen a pouze díky legendárním písním kapely Queen. Což je ohromná škoda, neboť jsou mi také mnohem bližší, ale z filmu jsem byl tehdy zklamaný. ()
Je to trochu snobská podívaná. Na první dobrou rip off Moulin Rouge. Podobný příběh o tom, že show must go on, zlatém vejci a jeho dojení do konce s dechem. Části, které jsou vyprávěny tímto stylem tomu zprvu moc nesedí, ale nakonec vlastně celkem ano. Luhrmann klouže po povrchu v rámci tří vytyčených období a v každé části se mu daří najít dobrý rytmus, takže se u toho divák v sedačce hezky vrtí do tempa, obdivuje skvělé masky, kostýmy a Austina Butlera. ()
Energická jízda až do obtloustlého zfetovaného konce. Baz Luhrmann vrší opuletní záběry, chytlavé kamerové přejezdy a v pozadí hrající remixy a reimaginace Elvisových hitů vtáhnou okamžitě do děje. Hanksův nespolehlivý vypravěč, vylhávající se ze zodpovědnosti za Královu stagnaci a konečný úpadek je nesympatický kalkulující zmrd. Jeho klasické ekonomické kličky, machinace se suvenýry a korporátním důrazem na bezpečnost jsou esencí toho co je dnes na světě špatné a Tom "miláček ameriky" Hanks to podává s velkou chutí. Austin Butler jako Elvis nekompromisní, oddaný a velmi věrně kopíruje jeho expresivní taneční styl, Feyd-Rautha je v dobrých rukách. Příběh se drží klasického vzestupu a pádu, přesto nabízí zajímavé odbočky ať jde o štěstí bílého kluka vyrůstajícího v lepším a po všech stránkách správnějším (barevném/hnědém/černém) prostředí. Načasování premiéry snímku na konec pyšného měsíce je mistrovský tah jako z plukovníkovy učebnice, paralely jsou křišťálově jasné. Dále pak Parkerova snaha držet krále mimo politiku, rodinné hádky, rozpad manželství atakdále atakdále. Přesto nikdy zbytečně nepřešlapuje na místě. Velmi kvalitní pomník legendy. ()
Když si Baz Luhrmann jako své nové téma zvolil Elvise Presleyho, bylo jasné, že opět půjde o film, který jednou vidět nebude stačit. A stalo se. Výsledek je geniální. Skvělá pocta klasickým velkým životopisům s fatálním antagonistou (ve stylu Amadea) a nádheře umírajícího pouťového světa (American Horror Story: Freak Show či Ulička přízraků). Kde jen mám ta DVD s G. I. Blues, Blue Hawaii a Girls! Girls! Girls!? ;) ()
Elvis rozhodně není poklidně natočená biografie jedné hudební ikony. Právě naopak, je to hektická podívaná přesně ve stylu bouřliváka Baze Luhrmanna, jež nešetří rychlým střihem a audiovizuálním perfekcionismem. Asi jako mnozí vidím největší slabinu v délce, nicméně u biografií mám rád, když se projede úplně celá kariéra a nesoustředí se pouze na jednu etapu. Pořád si myslím, že Austin Butler je fakt divnej zjev, ale ve filmu to skvěle sedne (i když jsem si od začátku myslel, že podstoupil x plastických operací i za časů chudoby) a neměl jsem problém mu tu roli věřit. Takže jo, doporučuji, ale klidně i doma v pořádném 4k. ()
Dvou a půl hodinové vizuální obžérství, ve kterém kraluje střihač, kameraman a režisérův specifický režijní rukopis. Co se ovšem emocionální roviny týče, až na některé momentky film jen klouže po povrchu. Luhrmann neumí pracovat tak dobře s postavami a jejich osobními pohnutkami a emocemi. Což byl ostatně problém i Gatsbyho a dalších jeho filmů. Jako pocta Elvisovi OK, jako plnohodnotný divácký zážitek nikoliv. V tom Elvise válcuje i romantická Star was Born. ()
Dávám tři, ale s odřenýma ušima. Tři hvězdy za tři pokusy to dokoukat, pokaždé jsme ale odpadli. Je to jako 159 minutový šílený videoklip bez jakékoliv hloubky. Austin Butler pro mě teda nijak nezářil, ale chyba může být i v tom, že fakt neměl co hrát. Jenom postával a ve tváři vypadal jako bratr klauna Pennywisea, který se dal na šoubiznis. Zdaleka nejhorší pro mě ale byla kreace Toma Hankse. Sice už ho nemůžu vystát ani v jeho (stále stejných) dobráckých rolích, ale tady přehrával tak ukrutně, že se na to nedalo koukat, a číhal ve stínech a slintal nad Elvisem, jako kdyby si ho snad chtěl unést do svého sklepa pro vlastní potěšení. Hudební čísla super, to jo, ale jinak vata a nuda. Rozhodně mě to ale obohatilo - neměla jsem ani tušení, že Elvis spoustu svých písní takhle vykradl. Takže ne, Bohemian Rhapsody pořád na tomhle poli vede. Sice to taky nemá se skutečností moc společného, ale Freddie byl - ruku na srdce - sympatičtější "hrdina" a celkově byla jeho biografie divácky přístupnější a vděčnější. ()
Je mi strašně líto, že Elvis byl nasazený jen v minimu promítacích časů. Zasloužil by si mnohem více prostoru. Svou živelností a vizuální podmanivostí se totiž v suchém triku dostane mezi (mé) nejlepší filmy roku. Luhrmann geniálně kloubí jednotlivé motivy a i díky skvělému Austinu Butlerovi dostává Presleyho na plátna v té nejlepší formě. K ruce má navíc vychytralého „plukovníka" v podání Toma Hankse, který si vpovzdálí jede svůj tvrdý byznys a drží tak jinak velmi nadšený snímek pevně při zemi. Jedním slovem - paráda. ()
Skvěle nasnímaná čísla, energické pojetí, dokonalý střih, zvučný hlas, razantní zacházení s Presleyho písničkami, ale také mdlá dramaturgie, místy jalové dialogy a chamtivý Tom Hanks dokazující svoji všestrannost, ač já ho coby herce prostě můžu v jiných úlohách. Tomu všemu znovu předcházela léta studia, protože přepečlivý Baz Luhrmann (přicházející skoro dekádu od rozporuplně přijatého Velkého Gatsbyho, kde jsem i já nejedné naškrobené scéně nevěřil) už takový prostě je. A my si tak můžeme jeho opulentní portrét doby v dalším autorském filmu řádně vychutnat. Do nitra fenomenálního umělce s naleštěnými vlasy, namalovanýma očima a rychlými boky ale režisér nepíchá. A možná právě ta odtažitost a pohled z trochu větší dálky, než bych si přál, mi lehce vadil. Prostě absence uspokojivé psychologie hlavního hrdiny tam je, ostatně to platí i pro jeho „klíčového muže“. Chápu, že na legendy se jednoduše nesahá, ale docela mi trvalo, než jsem si na tenhle přístup zvyknul. Stejně jako na dosud vesměs televizního Austina Butlera. Je tu trochu za prázdnou nádobu, která si nechává druhými doplnit obsah. Pochopitelně zejména obtloustlým manažerem, rovněž i vypravěčem Hanksem (sorry, divně šišlajícím), který dosud žil hlavně z pouťových atrakcí. A právě ani vztah příživníka a talentovaného umělce (jeho vliv na Elvisův život je dodnes předmětem mnoha spekulací), stejně jako třeba úřednická snaha o zákaz vystoupení s ohledem na Elvisova lascivní gesta a pohyby, mě nečapnul. Ale to všechno okolo ano. Včetně kontroverzního hrobového comebacku v Las Vegas. Ač se úplným „nepříjemnostem“ přeci jen vyhýbáme. Přesto žádný rutinní životopisný příběh. Vzestup a pád naivního, ale nesmírně talentovaného mladíka očima legendárního tvůrce totiž nejde jen tak odmakat. Neexistuje, aby píseň prostě jenom odezněla. Řada nápaditých remixů, mísení hudebních stylů a energie tlačící se na všechny strany. A hlavně je tam v průběhu děje několik skvěle zachycených okamžiků, až pudových, a je jedno, zda jde o charismatického umělce nebo třeba omdlévající fanynku. Dokonalá je samozřejmě práce kamery, scénografů, kostymérů… Luhrmann je čaroděj. I když ikonický Moulin Rouge! byl přeci jen někde jinde. Tam byl přetékající hrnec emocí. ()
Nemám tohto "cukrouška" z poza mláky naštudovaného, neviem akým spôsobom žil, len viem, že to bol vo svojej dobe Král. Neviem, nakoľko je snímok autenticky hodnoverný, nakoľko sa držali jeho životných ciest, no mne sa tento počin pozdával, pôsobil dôveryhodne, pričom záver mňa osobne dosť prekvapil, nakoľko som absolútne netušil, že existuje nejaká, pomyslená - "trinásta komnata" jeho kariéry. V závere dosť smutné, nuž ale život je taký aký je, my sami si vyberáme cestu. ()
Singerův Bohemian Rhapsody se mi jako hudební oslava výjimečných umělců líbí o něco víc, ale i Elvis má hodně do sebe. Úplně mi nesedí styl vyprávění a rychlé střihy, ale to je pouze můj problém. Jinak bez větších výhrad, herecky samozřejmě na jedničku s hvězdičkou - jak Butler, tak Hanks, jsou naprosto skvělí. Pěkný film na více zhlédnutí. ()
Opulentní vyšperkovaná jízda. Film se ani na chvilku nezastaví, hýří nápady a na rozdíl od Gatsbyho si je všechny stoprocentně zaslouží, protože od filmu, který vzdává hold Králi, čekáte přesně to, co vám Elvis dá. Jak moc byla jeho hudba nadčasová, dokazuje asi nejlepší písňový soundtrack, jaký jsem kdy slyšel, na němž se Elvisovy hity dostávají do rukou a do hrdel současných muzikantů, kteří si s nimi dělají, co chtějí, a přitom to jsou pořád naprosto skvělé písně. Velká radost... A co se týče Austina Butlera, také velké překvapení - v upoutávkách jsem mu na chuť nepřišel, nicméně ve filmu mu stačilo pár minut a měl mě v hrsti. A v závěru došlo i na ty slzy, to jinak prostě nešlo. Velký požitek z Elvise ale dělá také Tom Hanks, který dokazuje, jak moc všestranný herec je, když dostane možnost. Skvělá práce. Mám rozhodně chuť jít do kina znovu jako na Bohemian Rhapsody nebo neprávem opomíjeného Rocketmana, ačkoliv ty filmy nemohou být odlišnější. ()
Kult Elvise mě netankuje, ale byl jsem na to zvědavej spíš z filmařskýho hlediska, protože z hlediska faktů a fikcí už jde jenom těžko přijít s něčím novým, ale tenhle film se o to ani nepokouší a jen hladce klouže po povrchu, ale do hloubky se nedostane. Když pak hlavní postavu hraje někdo kdo mě tuplem netankuje tak to vychází max na 30% ()
"Keď sa nehýbem, neviem spievať...". ELVIS je nádherná pastva pre oči, presne taká na akú sme od Baza Luhrmanna zvyknutí a konečne film, pri ktorom vám peňazí za vstupné nebude ľúto. Doba je zvláštna a ja fakt do roka nájdem v ponuke kín iba minimum filmov, za ktoré som ochotný zaplatiť. ELVIS ním určite je. Z neznámeho Austina Butlera sa po premiére určite stane hviezda. Toto je jeho životná rola a nebojím sa to povedať aj na začiatku jeho možno slávnej kariéry. Butler sa do role Elvisa výborne hodil, spevácke čísla boli skvelé a že ich nebolo málo. Rovnako zažiaril T. Hanks, ktorého sme v podobnej roli s úžasnou fyzickou premenou ešte asi nevideli. Film je pomerne dlhý, ale dobré filmy zbehnú ako voda. Počas východu z kina som sa zamyslel nad tým čo sa dalo urobiť lepšie a nenapadlo ma nič, tento film je takmer dokonalý. Píšem takmer, pretože po chvíli mi došlo, že scény z detstva, rodiny či jeho blízkych mohli dostať väčší priestor, hoci aj na úkor skrátenia niektorých speváckych scén. Najlepší film o spevákovi aký kedy vznikol? Možno, ale u mňa je tesne za stále neprekonaným Walk the line...100%. ()
Začátek byl pro mě trošku úmornější, ale nakonec se Elvis opravdu dostavil. Tom Hanks v pozoruhodné transformaci, kterou by potřeboval podstoupit mnohem častěji. Škoda opět pekelné stopáže. 70% ()
Musím se přiznat, že první půl hodinu jsem dost trpěl a říkal si, jestli vůbec tohle dokoukám. Elvie a jeho příběh ovšem miluji, tak jsem se přemohl, film se trochu "uklidnil" a následně i pohltil. Někteří zde píší, že od určitého bodu film ztratí na tempu a věnuje se nezáživné části Elvisovy kariéry, což je samozřejmě naprostý nonsens. Problém s Elvisovým příběhem je ten, že ačkoli je toto už několikátý počin o jeho kariéře, každý z nich se věnuje trochu více jiné části, tak samozřejmě žádný nemůže obsáhnout vše v takové šíři tak, jak by si to každá z etap jeho život zasluhovala - to může udělat leda 10 hodinový dokument, a to ještě možná. Za každý nová film s Elvisem, který přistupuje k jeho dílu aspoň trochu zodpovědně, můžeme být rádi. Toto je další z nich, povedl se a jsem za něj moc rád. No a Tom Hanks si může zapsat další z nezapomenutelných rolí do svého repertoáru, klobouk dolů. ()
V mnoha ohledech pozoruhodné dílo, které ukazuje svého protagonistu očima antagonisty, hudbu a image Elvise jako konstrukt okolí a médií. A současně jako vášeň, která třímala v jednom člověku, ovládaném jako loutka každým lakomým vrabčákem, jenž si chtěl z Presleyho uzobnout... a která nakonec pobláznila celý svět. Elvisova kariéra byla novátorská show s takovým vlivem na popkulturu, jaký neměli ani Beatles v Británii, a je tedy jasné, že Luhrmann volí silně popkulturní filmařské prostředky – od splitscreenu přes extravagantní kompoziční návaznost až po flashbakové a flashforwardové schéma s vypravěčem, který je ve vší své proradnosti a vychytralosti naprosto spolehlivý. Tom Hanks mě možná ještě nikdy takhle nebavil a jako manažer Parker si až nebezpečně krade některé scény pro sebe – stejně jako Luhrmann, jenž dominuje nad střípkovitým, leč železně soudržným a souvislým dějem podobně jako Parker nad Presleyho životem, zredukovaným do třpytivé pompézní klícky. „I'm caught in a trap, I can't walk out....,“ zpívá Elvis v Casinu, zatímco jeho manažer uzavírá smlouvu s ďáblem a přebírá nad ním absolutní kontrolu. „Nejde tu o peníze, jde o život,“ říká postava v televizi na pozadí Presleyho slibů, že Parkera konečně vyrazí. Luhrmann nás zasypává živelnými scénkami, ale i takto nás nenechává tápat a přimyká nás ke stále zlomenějšími protagonistovi tím více, čím větší smyčku kolem něj osudový životní partner utahuje. Vše je perfektně srovnané, každý akt a každá koláž se vzájemně doplňuje ve skoro soustavné časoprostorové komunikaci, což v Luhrmannově cirkusovém rytmu vyvolává skoro závrať. Jak dlouho může člověk vydržet být atrakcí, když jemu samotnému čirá radost odpírána? Z filmu vyvstává nespočet motivů k porovnávání, které usnadňuje orientaci v dynamickém aranžmá, a že nás rejža svým dokonale propočítaným manýrismem občas od Elvise odtrhává až moc, to se dá v pohodě odpustit – při závěrečných archivních záběrech máme stejně v krku takový knedlík, že by ho ani ten nenasytný Parker nepozřel. A tím nechci vůbec křivdit Butlerovi, jenž byl opravdu úžasný a s Elvisem tak splynul, že jsem po nějaké chvíli už vůbec nevnímal herce, nýbrž jen postavu – a to se mi třeba u Maleka v BR nepovedlo. Moc potěšil i Richard Roxburgh, můj stále oblíbený Sherlock Holmes z nepříliš oblíbeného filmu, a díky i za Little Richarda. Takhle se točí biografie o kulturních ikonách – optikou kultury, která se rozpadala před očima a k radosti jí přitom stačilo pořádně se zavlnět v bocích. A znovu a znovu. 90 % ()
Myslet si, že na počátku Rock and Rollu byl Elvis a teprve pak se vše od toho velkého třesku rozjelo by byla chyba... Ačkoliv ve filmu to skoro vypadá, že Elvis byl první a přišel se zcela novým pojetím původně černošské hudby, nebyl sám a rozhodně ne první. Vzpomeňme třeba na mého oblíbeného Chucka Berryho! Nicméně Elvis k tomu dal kus toho svého charisma, pohyb a pěkný kukuč. Mládež moc nebavila dohasínající éra big bandů ani veřejně oblíbená country a byla lačná po něčem novém. On lecos nabízel i styl boogie-woogie, kdy dnes při poslechu nejedné skladby z konce čtyřicátých let tam ten rock and roll lehce zaznívá... Luhrman umí divákovi naservírovat opulentní diváckou hostinu. Kdo viděl pár jeho předchozích snímků, dobře to ví! S volbou Butlera jsem měl trochu problém, protože Elvise znám, mám ho rád a pochopitelně dobře znám i to jak vypadal. Hlavně mladý Elvis si moc podobný nebyl (soudím já). Ale pak zas byly ve filmu momenty, kdy jsem až se zatajeným dechem občas viděl to zhmotnění legendy. Hlavně při tanečních kreacích a typickém stání na špičkách. Ke konci, těsně před smrtí už s odulými tvářemi byl Buler podobný Elvisovi nejvíce. Hanks byl super jako vždy byť tady hraje docela hnusnýho týpka což je pro jeho role nezvyklé. :-). I přes vražednou stopáž a moji únavu po sobotní pařbě jsem film dokoukal a moc se mi to líbilo. Nebylo to úplně za maximální hodnocení, ale takhle má nějak vypadat životopisný film o zpěvákovi. Film, který nenudí, který nakoukne pod pokličku jeho soukromého života abychom se nakonec dozvěděli že tihle lidé mají podobné osudy. Ti opravdu talentovaní jsou jako hvězdy. Září, svítí, jejich lesk a síla dopadá na všechny. Ony samotné ale postupně uvnitř vyhořívají. Stres, napětí, časté cestování, rodinné vztahy, milenky... To vše pak ubírá jejich silám a ony obklopeny luxusem, ale osamělé často sahají po drogách. Někdo aby alespoň na chvilku unikl, někdo aby mohl pokračovat dál... Pro mne takto poslední vyhaslou hvězdou byla mnou milovaná Dolores O'Riordanová... Způsob jakým je film vyprávěn je opravdu nápaditý a moc se mi líbily ty retro filtry a komixové vsuvky. Krásně to charakterizovalo ty Státy deset let po válce... Luhrmann navíc vsadil na jistotu původních klipů či nahrávek Elvise, takže kdo se orientuje má regulérní pocit Déjà vu.. Ať už to jsou pusinkovací scény s divačkami v kasínu či při písni If I Can Dream, kdy Elvis ve sněhobílém kvádru zpívá před temným pozadím s červeně rozsvíceným nápisem Elvis... A tak to má být, když se točí o takovéhle legendě, není prostor na experimenty. Je třeba však nají míru mezi stářím zatuchlými rekvizitami i snímky a to naštěstí Baz Luhrmann umí dokonale. Film je myslím velmi pěknou poctou Elvisovi. Trochu mne mrzí, že tam zazněly jeho hlavní vypalovačky a žádná z pomalých balad, kterých měl také spoustu... Jestli dívky šílely z drsných rockových písní pak z ty milostné balady na ně musely působit jako rána na komoru... Po Elvisovi tu zůstal úžasný odkaz v podobě jeho nezapomenutelných písniček, neskutečných ohozů a růžových silničních křižníků značky cadillac. Ale to není vše, čerpaly z něj Beatles a stovky dalších kapel... A když si dnes pustím mého oblíbeného Richarda Hawleye, který se k jeho odkazu nenásilně ale přesto naprosto jednoznačně hlásí, vím, že Elvis nezemřel. * * * * () (méně) (více)