Režie:
Nia DaCostaKamera:
John GuleserianHudba:
Robert Aiki Aubrey LoweHrají:
Yahya Abdul-Mateen II, Teyonah Parris, Nathan Stewart-Jarrett, Colman Domingo, Kyle Kaminsky, Tony Todd, Vanessa Williams, Miriam Moss (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Jeho jméno znají všichni, ale vyslovit si ho netroufne nikdo. Kultovní hrdina všech strašidelných historek, jehož poznávacím znakem je zlověstný hák natřený medem a roj včel. Stačí ho pětkrát vyvolat před zrcadlem a on se objeví - tentokrát v galerii moderního umění. Mladý výtvarník Anthony má pocit, že jeho kariéra stagnuje a on potřebuje nový impuls, aby mohl pokračovat v tvorbě. Jednoho dne mu kamarád povypráví tragický příběh o tom, jak se zrodil muž s hákem a proč začal vraždit. Anthony je tou legendou zcela fascinován a začne pátrat po dalších okolnostech. Jeho obrazy najednou získávají temný nádech a postupně se na nich začíná objevovat jediná tvář... (Forum Film CZ)
(více)Recenze (244)
Se ma nejm se ma nejmm. Tenhle film by nebavilo ani ratolesti. ()
Málokdy prožívám u nějakého filmu tak kolísavý "vývoj vztahu" k tomu, co vidím. Úvod s "novým Candymanem" mě uvedl spíše do rozpaků, kamera a atmosféra si mě ale poměrně rychle začala omotávat. První mord měl správné grády a pak do sebe kolečka, pokud jde o historické spojení "starého a nového", konečně správně zapadla. A pak zase změna, když se slíbené hororové orgie změní v sice nápaditě pojaté, ale žánrově podvyživené momenty. A když už jsem skoro na hru artového hororu přistoupil, vykolejil mě závěr, sice se zajímavou pointou (leč když se ohlédneme, tak spíše náhodně vytvořenou, než že by šlo o plán od počátku), v rámci chování postav ale připitomělý a hlavně nepříliš dobře natočený. Není to nicméně tak, že by nový Candyman dělal svým předchůdcům ostudu. Ale kdyby na něj nedošlo, vesměs by se nic nestalo. ()
Překvapivě smysluplné navázání na původní film z devadesátých let a akurátní aktualiazce pro dnešní dobu. Umí to být nepříjemné a znepokojivé, aniž by to explicitně ukazovalo násilí (což ostatně nedělal ani původní film). Zároveň to umí být krásné a estetické (film je hravě natočený tak, aby využíval různých odrazů zrcadel atp.), ačkoli se pojednává o ošklivých věcech. Lepší filmové řemeslo jsme letos na poli hororů asi neměli možnost vidět. ()
Točit horor a bát se ukázat nasílí a ještě neumět pracovat s atmosférou, to chce opravdu pořádnou porci drzosti. Třeba scéna na hajzlu mě přišla absolutně nedotažená na rozdíl od celého filmu, který mě přišel až příliš přetažený ve své angažovanosti. ()
„ŘEKNI MÉ JMÉNO…“ Přiznávám (bez mučení) – viděl jsem hodně píčovin, ale tohle je můj první Candyman v životě! Celkem brzy se to rozjede a líbí se mi to téma, ta zápletka. Troufnu si napsat, že je to docela zábava (pro ty co u zrcadla vydržej držet hubu!). /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Chci, aby všichni říkali mý jméno. 2.) Nevím, proč kolem mě furt lítá ten roj včel. /// Thx za titule „Petr Zenkl“. PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Já si pamatuji, že z prvního filmu Candyman (1992) jsem měl strach. A nechtěl jsem říct do zrcadla 5 x Candyman. Co to ale teď natočili za sračku! A takovou uspávačku dávali v kině?😡😡😡😡😡 ()
SPOILER: co původně bylo postavené na standardním pohádkovém motivu trestu za transgresi a porušení morálního tabu, se v remaku přerozuje prvně ve zvládací mechanismus, jímž se perzekvovaná komunita distancuje od traumatu z vlastní perzekuce, a pak v nástroj ochrany a pomsty. Tak trochu kdyby Luke Cage měl aférku s Babadookem. No nevím. Téma fajn, ale dostaví se až skoro na závěr, po hodině, kdy si člověk říká, že on ten první Candyman je vlastně pořád sám o sobě dost aktuální a remake toho zas tolik nového nepřináší. Ale tak aspoň se můžou místní hovádka zas jednou pohoršovat nad tím, že série o jednom rasově motivovaném lynči je nAJedNOu nějaká politická, to je vždycky prča. ()
Be my Victim! Pardon to bylo jen v traileru. Uff tak z nového Candymana odcházím z kina zklamanější než bych býval doufal. To, že je to politická propaganda, sociální dráma na téma rasismu, multikulti jak svině- nad tím se už dnes dokážu povznést, ale proč někdo z kultovního Slasheru na téma Urban Legend musí udělat slowburn drama s přesahem do Artu, kde Candyman nastoupí někde až v 40 minutě a s hákem mává mimo kameru, tak tomu už nerozumím. Scéna v umývárce, na tu jsem se dle traileru těšil ( Všichni jsme viděli Halloween, že jo) tam byl potenciál udělat kultovní memorable scénu, ale kde, režíruje žena, tak přece nebudeme dávat na kameru 4 mrtvé teenagerky, nechť si divák střeva a uřízlé hlavy domyslí! Střílet do hlavy za lenost a neochotu dopřát divákovi slast. Při téhle scéně se Tom Savíni bude ošívat nad promarněným potenciálem. Co dále? Nezáživné dialogy, komornější look, pomalé tempo vyprávění, místy se to opravdu táhne jak hovno při zácpě a měl jsem pocit, že sleduji 2 hodinový horor od SyFy, občas potěší fajn kamera a líbilo se mi retrospektivní loutkové vyprávění, to je vlastně to nejzajímavější na celém filmu, i mytologie kolem Candymana není podána vyloženě zle, ale that´s not Enough! Finále je uspěchané a krom první vraždy jednoho páru- což dávalo naději, že se celý film ponese v podobném duchu, tak to byla spíš jen ochutnávka něčeho, co rozhodně nepříjde. A hudba? tak tu jsem snad krom bzučení včel ani nezaznamenal. O atmosféře, lekačkách či děsu rovněž nemůže být řeč. Kdyby se režie chopil Jordan Peele, tak to mohlo být zcela výživnější a rozhodně i zábavnější. Takhle je to trochu MEH a disgrace. A já jsem momentálně víc otrávený než po včelím jedu! Nemám nic proti homosexuálům, ale aby byli častěji na scéně než samotný Candyman, tak to je trochu moc. Příběh 3/5, Akce 2/5, Humor 0/5, Násilí 2/5, Zábavnost 2/5 Hudba 2/5, Vizuál 4/5, Atmosféra 3/5, Napětí 2/5, Emoce 1/5, Herci 4/5. 4/10. ()
Solidní recyklace mýtu původního "Candymana" pro současnou dobu, která ale nejen v porovnání s fenomenálním a v rámci žánru silně atypickým originálem vyznívá apelativně a doslovně. Klasika nechávala pozvolna nahlodávat základy reality a racionality, dramaturgicky pracovala s pohledem zvenčí, který současně problematizovala, a promyšleným způsobem tematizovala, rozvíjela i analyzovala fenomén městských legend, až se sama stala jednou z nich. Nový "Candyman" se naopak spoléhá na současné schéma kombinace efektních brutalit a okázalého chytračení. Scénář podnětným způsobem vyzdvihuje motiv jmen a jejich významu pro vyprávění i identitu a ikonografii komunity. Samotné vyprávění pak staví kolem bolesti a traumata Afroameričanů coby jednotlivců i komunity. Díky tomu silně rezonuje s tématy, která pro ně byla dlouhodobě žitou zkušeností a zbytku světa je znovu zpřítomnily protesty a hlavně debaty po zabití Breonny Taylor a George Floyda. Tím se sice film zbavuje obecnějšího přesahu, ale činí to za cenu výmluvné aktuální emancipace. Candyman coby postava se tak stává amalgámem jmen, tváří, křivd a bolesti. Pohled zevnitř mu sice neumožňuje se rozlétnout jako originálu, ale na druhou stranu mu to dává sílu výmluvnosti. ()
Mestské legendy sú pre mňa jednou z najlepších ingrediencií hororu ako takého. Candyman 2021 je presne podľa môjho gusta: temné, pomalé, rozvážne, príjemne rozvláčne, ponuré, dospelé, krvavé, ale nie prehnane, občas jemne humorné (bez toho, aby to narúšalo konzistentnosť pochmúrnej atmosféry). Kasting výborný. Tvorcom sa podaril husársky kúsok: Tonyho Todda do filmu rozmiestnili tak šikovne, že budí dojem, že je v každej scéne a pritom nemá ani 180 sekúnd. Samozrejme, ohromne veľa filmu dáva Cabrini-Green. Pritom ale úplne inak, než v geniálnej jednotke. Svojská štvrť za desaťročia podstúpila revolúciu a vyzerá úplne inak, ako v prvej časti, čo je realistické, lebo všetko na svete sa mení, ale zároveň niektoré temné veci z minulosti pretrvali do dnešných dní. A to je realistické tiež, lebo naopak iné veci sa nemenia, pretože to zlo, tá hlúposť a malosť, to všetko je v nás geneticky zakódované, nikdy sa nepoučíme. Režisérka fenomén Candymana ako takého šikovne a nečakane zasadzuje do širšieho kontextu. Už ani zďaleka nejde „len“ o „nejakého“ neprávom zavraždeného maliara, ale o krivdu páchanú istou častou spoločnosti na inej časti populácie, pričom po tejto krivde zostáva temná machuľa, ktorá sa systematicky, zacyklovane vracia. Kameraman John Guleserian sa do slova a do písmena láskyplná hrá s vynikajúcou architektonickou stránkou snímky. S panoramatickými zábermi. So zábermi na závratne vysoké budovy. S opustenými starými ulicami. S modernými skvostmi. S interiérmi. Aj s exteriérmi. Raz bohatými, inokedy chudobnými. Jednotku považujem za jeden z najlepších hororov desaťročia, pretože vrátila žánru vážnosť a preniesla ho z temných lesov na sídliská a do miest, kde zlo vyčíňa paradoxne napriek tomu, že je všade plno ľudí, ktorí by vám mohli pomôcť, ale namiesto toho sa na vás pekne krásne vyserú, aby sa nenamočili do problémov. Alebo im je to fuk. Alebo by vám aj pomohli, ale voči zlú sú bezmocní. TO je horor. O Candymanovi 2021 môžeme s čistým svedomím hovoriť ako o štvorke, hoc explicitne nadväzuje len na jednotku. No nemal som pocit, že by popierala udalosti z dvojky a trojky. Ale je natočená tak umne, že ju v pohode môžu vidieť aj diváci, ktorí nevideli prvé tri diely. Takto by podľa mňa mali vyzerať reštarty: aby to neboli jednoduché remaky, mali by brať do úvahy to, čo v minulosti zaznelo, avšak nemali by tým byť otrocky zviazané. Keďže jednotku zbožňujem, vychutnával som si chuťovečky typu „Vanessa Williams hrá v oboch snímkach rovnakú rolu“, alebo „v Candymanovi 2021 síce existuje Daniel Robitaille, ale explicitne (s výnimkou bábky) ho nevidíme, čiže v danej úlohe nevidíme ani Tonyho Todda. Ten technicky braté hrá úplne inú postavu. Pritom v dobe, kedy píšem tieto riadky, je na IMDb podľa mňa pri hercovom mene nesprávne uvádzané meno postavy Daniel Robitaille. ()
Atmosféra hodně slušná, prohloubení mytologie kolem Candymana dokonce výborné a vraždy off screen mě tentokrát netrápily. Co mě ale trápí, ba dokonce sere, tak je ta aktuální módní vlna Hollywoodu, který skrz svoje filmy řve do světa, jak moc je politicky/sociálně korektní. Já vim, vole, Black Lives Matter, ale je opravdu nutný ukazovat v každym druhym filmu, jak moc velcí chudáci ti černoši vlastně jsou? Nic proti nim, ale čeho je moc, toho je příliš. A aby se nezapomnělo na LGBT komunitu, tak do filmu ještě násilně narvat i párek buzíků, navíc rasově smíšenej (jak jinak!), ačkoliv pro příběh nemá tenhle pár absolutně žádný opodstatnění a je tudíž úplně zbytečnej? Možná už jste to četli sami, ale víte, že Pinheada v novém Hellraiseru bude hrát transsexuál? Teď už jen čekám na to, jak do tří let bude Leatherface ve svym novym filmu nosit kůži bisexuálního černouška a Jason bude v kempu nahánět celej zájezd přiteplenejch krasobruslařů. 50% ()
Líbí se mi, že byla zachována "pomalost", důslednost a sebevážnost prvního filmu. Sice to vede k poněkud pomalejšímu rozjezdu, ale jinak to je velmi zajímavé pokračování, které to nepřehání s metaprvky a pomrkáváním, primární roli hraje opět sociální komentář, tentokrát navíc obohacený o individuální úhel pohledu protagonisty, který do tohoto světa v nějakém slova smyslu patří i nepatří. Hra se zrcadly, která na téhle rovině v původním filmu vůbec nebyla (nevím, jak v pokračováních) ukazuje, že filmaři nepotřebují jen otrocky sledovat předlohu, ale rozvíjejí ji. Vrstva o roli a hodnotě umění a umělcích přijde určitě někomu jako to nejvíc nosné a zásadní, mně to přišlo trochu nadbytečné a hrozící, že se tím film přeplní a strhne pozornost (zvlášť když to je na konci víceméně irelevantní) - ale respektuju to a "nevadilo mi to". Občas bylo poněkud zvláštní chování některých postav, ale to mě zpravidla u hororu zajímá tak málo, že jsem zvažoval to ani nezmínit. Je to především zajímavá alternativa, příliš to nezapadá do žádné konkrétní škatulky. ()
Mladý umelec sa vydáva nájsť inšpiráciu do známeho ghetta v Chicagu. Tu stretáva muža, ktorý mu povie historku o chlapovi prezývanom Candyman. - Nič svetoborné, ale som prekvapený z toho, že tu BLM osveta nebola až taká agresívna, ako tomu bolo u niektorých ďalších hororov posledných rokov. Velmi sa mi páčil aj soundtrack. Dejovo to už tak dobré nie je, ale mytológia je celkom slušne rozvinutá, čo bolo u viacerých hororov, ktoré som v poslednej dobe videl, najväčším nedostatkom, takže v tomto tvorcov chválim a je to za celkom silné tri hviezdy. Tony Todd mal ale dostať ovela viac priestoru. ()
Odehrává se ve mně vnitřní boj, jestli bych místo tří neměla dát jenom dvě hvězdičky. Ale to mi přijde zase až příliš málo. A nebo jsem i teď zbytečně přísná? Důvod, proč mám takhle smíšené pocity, je ten, že autoři tak moc cíleně rozpracovali (naddimenzovali?) tu "sociálně-politický-komentář" složku filmu, že všechno ostatní mi přijde nedodělané. Některé pokusy o humor působily řekněme rozpačitě a jako by do zbytku filmu a jeho těžké, temné, vážné nálady vůbec nepatřily - nedosahuje to "marvelovských" rozměrů, ale i tak mě to dost rušilo. Nebo jsem od autorů nedostala/nezachytila dostatek vodítek tomu, abych plně pochopila, o jaký poměr nadsázky a "realističnosti" jim šlo. Nejvíc nepovedená/nehotová mi ale připadala hlavní postava Anthonyho. Filmaři příběh vypráví jeho očima, ale ne úplně, respektive ne důsledně. Skoky mezi jeho "detektivní" linkou a malováním v transu mi přišly zmatečné a nezasloužené, protože se filmaři nijak nevěnují tomu, jestli si je Anthony sám vědom toho, co se s ním děje, nebo jestli si nějaké pasáže svojí proměny nepamatuje. Některé jednotlivé scény jsou super vymazlené, jako například tanec kolem zrcadla nebo kreativní neviditelně viditelná smrt, ale jinak se mi to "stávání se" nezdálo přesvědčivé. A taky na to, že si film nárokuje nálepku "elevated horror" mi některé scény připadaly až moc "béčkově" hororově náhodné, jako třeba scénka s žačkami na záchodech, jakože "Jej! Jednou jsem prošla galerií a teď šikanuju černošku, to je dostatečné propojení s tímto osobním, s minulostí se vyrovnávajícím příběhem mučeného umělce!" A paradoxně mi ale film vlastně moc jako horor ani nepřijde, spíš jakési psychologické drama mírně švihlé trochou fantasy, kde se náhodou objevují některé ustálené hororové tropy. A potom je tu hrdinova přítelkyně. Někdy se k ní film chová jako k další hlavní postavě, dává jí samostatné scény, náznak vlastní agendy a dokonce svoje vlastní trauma z minulosti, ale nedá jí dostatek uvědomění, aby si například všimla, že se jí partner doma doslova rozpadá před očima, nebo možnost informace z jejího flashbacku využít v rozuzlení příběhu nebo ve vztahu k Anthonymu, jenom k pseudoterapeutickému rozhovoru s bratrem, ale o tom ten film není a katarze z toho doopravdy nevyplyne, takže se člověk musí ptát, proč to tam tedy vůbec bylo zmíněné. Postava Burka je tam proto, aby ve vyprávění o "svém" Candymanovi představil do příběhu policejní násilí a předpřipravil podmínky pro konec, ale to, že by měl schopnosti jakkoliv tahat za nitky se mi zdá velmi neuvěřitelné a nebo opět nedostatečně rozpracované. Původní Candyman je sice devadesátkový jak bič, ale právě kvůli tomu, že se nepokouší žonglovat s tolika míčky najednou působí mnohem vyváženěji a ve výsledku lépe. Je jasná hierarchie postav, je jasný antagonista, a jejich pomalý společný tanec spojuje celý film a všechny události v něm v jednu navazující děsivou noční můru. Tento Candyman patří do kategorie "slibný námět, zmatené provedení", ale nemůžu mu upřít to, že co se stane po zatčení je naprosto fantastická scéna a ultimátně uspokojující konec. () (méně) (více)
Bee Lives Matter! Na tři dekády starý kult, který se taky nebál být sociálním komentářem, to ztrácí v hodně věcech. V urbanismu si libující kamera sice vtipně změnila polohu z letícího na ležícího pozorovatele a dokáže zaujmout estetičností vizuálu, nicméně na atmosféru prostoru a času, Glassovu hudbu a především sílu mýtu Roseova filmu to dosáhnout neumí. V čem jej ale rozhodně trumfne, je tlak prstů na tepu doby a explicitním obžalováváním všeho od gentrifikace až po „bílé, kteří milují, co černí dělají, ale je nemají rádi.“ To „racial justice“ kyvadlo se už snad blíží k největší výchylce. A pak, nevím jestli dříve, nebo později, ale vím to s jistotou, kvůli velikosti svého vychýlení zase nezastaví v rovnovážné poloze. A tento Candyman možná bude na stejném seznamu jako nyní Fullerův White Dog a animovaný Dumbo.. ()
Má to atmo Mitchellova It Follows, což je vždycky dobrá věc, ale zároveň i něco unikátně svého, což se u mě projevuje hlavně v pasážích v galerii nebo s kritičkou, které přemítají o tom, jak se témata menšinového útlaku v umění často komodifikují, nebo se označují jako didaktická. V hororu, který má ale zároveň silný i zakrvavený pravý hák, dost nečekané. ()
Klasika! Dlouho očekávaný Candyman se rozhodl vydat cestou černošské propagandy a oslavuje jejich nechvalně známou vlajkovou loď. Recidivistu a feťáka George Floyda. Obsah tohoto díla představuje směsici všeho špatného co v současné době proudí z USA směrem k nám. Hlavní postavy jsou od samého začátku utlačovány zákeřnou bělošskou většinou z níž vyčnívají zejména policisté, které ve filmu zmiňují neustále a je to prostě ta nejhorší sebranka jakou si lze představit. Tento film by se měl spíše jmenovat Policeman, jelikož to je postava, které se každý černoch bojí nejvíce. Naopak bubák Candyman je hodný černošský outlaw který trestá jakoukoli nekorektnost vůči své komunitě a vraždí všechny ty bílé svině. Příběhově nemá toto dílo co nabídnout a pokud si nelibujete v ochraňování menšin a oslavování jejich padlých idolů, doporučuji se filmu obloukem vyhnout. Příběh je totiž o ničem a naservíruje pouze dvě a nebo tři zajímavé hororvé scény. Pokud se však zamyslíte nad každou zvlášť, všechny jsou do detailu promyšlenými tahy a představují ukázkové situace s bělošskou nadvládou a šikanou černošské menšiny. Odpad jsem nedal z jediného důvodu, protože jsem byl schopen film celkem bez problémů dokoukat. Nicméně u psaní této recenze jsem již o tom vážně uvažoval. 15% PS: Aby té korektnosti ještě nebylo málo, třešničkou na dortu je pak do filmu nasilně přidaný homo pár smíšených barev, který zde nemá žádnou výraznější úlohu. ()
Nekompromisně nastavené zrcadlo společnosti a film s hodně úspornou stopáží. Jeden akt navíc by Candyman ještě snesl. ()
Nečekal jsem moc, ale teda tak generický horor aby člověk pohledal. Finále mě vlastně bavilo dost a nabídlo přesně to, co by mělo mít každé finále slesheru. Ovšem do té doby jsem se po rozkoukání vlastně dost nudil a rozhodně jsem kvitoval 90ti minutovou stopáž, která však i tak byla velmi zdlouhavá. Původní filmy jsem neviděl a rozhodně na tom nemám vůli cokoliv měnit, až přijde sequel tohoto Candymana (a že tu vzhledem k tržbám bude brzy), tak to asi ještě jednou zkusím, ovšem hodně doufám, že jsme si nudný origin už odbyli a bude to nářez od začátku. ()
Upřímně vůbec netuším, kde se tady vzalo tak špatné hodnocení. Candyman sice není dokonalý, ale na starou klasiku navazuje perfektně a celkově budí velký respekt. Občas má sice člověk problém, aby z toho nevrhnul, protože některé scény jsou opravdu chuťovky, ale to k tomu prostě patří. Mezi hororovou konkurencí, která chodí v posledních letech do kin se tak jedná o jeden z nejlepších počinů, na které jsem měl možnost narazit. ()
Reklama