Režie:
Kristoffer BorgliScénář:
Kristoffer BorgliKamera:
Benjamin LoebHrají:
Kristine Kujath Thorp, Eirik Sæther, Fanny Vaager, Fredrik Stenberg Ditlev-Simonsen, Sarah Francesca Brænne, Ingrid Vollan, Steinar Klouman Hallert (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Režisér Kristoffer Borgli v této černé, satirické komedii zobrazuje toxický vztah, který rychle eskaluje do děsivých úrovní narcistické sebeprezentace. Signe a Thomas jsou mladý pár s nezdravou vzájemnou soutěživostí, která nabere nebezpečné směřování, když se Thomas náhle prosadí jako umělec. Signe v reakci na to učiní zoufalý, až sebezničující, pokus o opětovné získání svého postavení tím, že úmyslně onemocní, aby přilákala pozornost a probudila soucit. Kristoffer Borgli brilantně satirizuje sebeprezentační tendence v současných médiích a impulzivní hledání pozornosti v nás všech. (Film Europe)
(více)Recenze (102)
Typicky severská "komedie" o attention whore narcisech a psychopatech ve stylu "kdo se zasměje, skončí v pekle". V podstatě je to "The Ham Face Girl" meme nataženej na 90 minut (ale může připomenout i hlavní hrdinku z Fight Club a její oblíbenou kratochvíli - navštěvování self-help skupin různě nemocných, kam si chodila pro zájem a lítost) ()
No, s tou komedií to zase nějaký anotační smíšek dost nepobral. Jedná se spíše o mrazivě přesnou hororovou realityšou a až esteticky i fyzicky nepříjemnou anální sondu do müsli pošahaných pozornostních kurev, jakých tu s patologickým rozvojem asociálních sítí vyrostlo snad více než pseudosoucitných bolševických sviní po teplém, černém transdešti. Pošahaných pozornostních kurev, které se pro svých 15 minut a výnosy z virtuální sledovanosti asociálních obludárií a kretenárií neváhají úchylovat až k sebepoškozování. Opravdu mile nastavené zrcadlo, psychopatologicky vytuněné a seversky minimalistické memento o tom, jaké deviantní potraty tahle zkurvená doba sériově produkuje, plné „krásných a sympatických“ lidí. A pokud to někdo nazývá přepáleným bizárem, má asi hlavu zaraženou hodně hluboko v prdeli, nebo je prostě hloupoučký sluníčkář. Každopádně závěrem nezbývá než hluboce smeknout před Kristýnou Chujatorpovou, která tu choromyslnou šeredu herecky vystřihla tak dokonale, že jsem měl zase jednou neodolatelné nutkání mlátit televizi. ()
Attention whoring na max. Severská bizarnost vytažená do absurdna, která koketuje s žánrem body hororu, trpí lehkou předvídatelností i sveřepou obranou proti logice (po prvním krevním rozboru by Signe putovala na akutní příjem psychiatrie). Pokud přistoupíte na tvůrčí hru, užijete si černohumornou jízdu do nitra bortící se osobnosti, která v závěru prolne vlastní myšlenkové pochody s realitou natolik důmyslně, že vyklizené místnosti i skupinovou seanci přijmete s nemalou úlevou. ()
Norský bizárek o narcismu, aneb co vše je člověk schopný udělat, aby získal pozornost. Opět zajímavá psychologická studie jedné dívky, která se předávkuje jistýma práškama a získá zvláštní nemoc, díky které dostane mediální pozornost. Film s náznaky body hororu,avšak spíš morbidně černé drama. Ovšem v rukou Cronenberga nebo Clive Barkera by jsme dostali daleko zajímavější a intenzivnější podívanou, došlo zde sice na pár halucinogenních výjevů, které nebyly úplně špatné, avšak jsem trochu doufal, že to i tak vygraduje trochu zajímavěji a divácky vděčněji. Zařazení Komedie i Horor je opravdu jen okrajové. Silnější průměr. Za zhlédnutí určitě stojí, příznivci dramat i Skandinávie můžou hvězdu přihodit. 65% ()
„Narcisti jsou ti, kteří to dokážou.“ - „Hodně lidí to zvládne, narcismus není podmínkou.“ - „V kombinaci s talentem je to plus.“ - „Pokud je to pravda, že narcismus podporuje kariéru…tak proč pracuješ v kavárně?“ - „Protože nejsem narcis.“ Hlavní hrdinku Signe zřejmě nejpřesněji vystihuje ono profláknuté attention whore. Divák fascinovaně a zároveň s odporem sleduje její postupně vzrůstající snahu strhávat na sebe pozornost ostatních (za pomocí lhaní, předstírání, překrucování pravdy či sdělování pouze její části), přičemž mu je ze Signe čím dál víc špatně (a to místy i fyzicky, neb maskéři se vyřádili) a tohle pohrdání se s přibývající stopáží zvětšuje. A přestože se říká, že vrána k vráně sedá, nechápal jsem, proč spolu tihle 2 byli, když si oba libovali ze strhávání pozornosti ostatních na sebe…tedy z toho druhého pryč. Film je každopádně velmi vydařenou satirou, a přestože má mnoho momentů, ze kterých hlavně mrazí, absurdita chování hlavní hrdinky mě několikrát upřímně rozesmála (pobaví i groteskní sexuální scéna). Dám silné 4*. ()
Seveřané se toho v mnoha ohledech a žánrech nebojí. V době neustálého a nekompromisního hodnocení všeho a všech přináší norský tvůrce Kristoffer Borgli kouzelně ujetou satirou o společnosti posedlé pozorností. Mimochodem je to přesně ten Borgli, který se naposledy vytáhl jízlivým kouskem Dream Scenario s Nicolasem Cagem (taktéž) o vrtkavosti lidské přízně. Podnětný námět přinesl i v tomhle případě, kdy si dívka Signe v mnoha ohledem připadá neviditelná. Když v kavárně, ve které přežívá (teda pracuje), zachrání život zákaznici, nikdo z přátel ji neoslavuje a netleská. Občas si tak něco přibarví, jindy zalže, případně u večeře předstírá alergii. Doma je navíc v toxickém vztahu centrem veškerého dění partner, který coby umělec ve svém oboru aktuálně slušně boduje. Jak si onu zatracenou pozornost vydobýt? Co třeba trochu sebedestrukce? Výsledkem radikálních kroků, no, však asi víte… A „mimo“ jsou tady nakonec skoro všichni. Neduhy společnosti Borgliho prostě baví, Signe navíc neustále provází smůla, takže když je děvče konečně na vysněném vrcholu, musí jak na potvoru nějaký blb vystřílet svou rodinu, čemuž dá zpravodajský web přednost. Každopádně stoupání po „společenském“ žebříčku a toxicita soutěživosti zkrátka těší, snímek má navíc trumf v podobě herečky Kristine Kujath Thorp, kterou jsem objevil v jízlivém Ninjababy. Škoda, že tvůrci občas jen něco naznačí, ale dál s tím nepracují, navrch se v druhé polovině lehce opakujeme a chytrou zápletku místy nahrazují očividná klišé. A doufal jsem rovněž, že některé situace vygradují trochu zajímavěji. Přesto palec nahoru. ()
Milujem tieto kritické pohľady (!!!) do vnútra spoločnosti, len je strašná škoda, že tých, ktorých sa to týka ďaleko najviac, to v živote nikdy takto vnímať nebudú a ešte sa budú čudovať, keď im to niekto úprimne od srdca najebe priamo do pisku. Už si len zoberte takého Matoviča, Naďa, Remišovú, Ciganikovú a mnoho mnoho ďalších takýchto narcistických retardov, ktorí sú absolútnym, Slovenským "výkvetom" práve takéhoto osobnostného "daru", pričom je extrémne badateľné, že trpia kadejakými, psychickými poruchami. A to nie som žiadny volič slovenského, Róberta "Kennedyho". Najhoršie na tom je, že sa reálne nájdu ľudia, ktorí ich volia a Ja sa potom pýtam sám seba, či by psychotesty nemali robiť nie len vodiči autobusu, ale aj samotní, zvolení poslanci, ktorí dostávajú mandát k riadeniu krajiny a následne tak ovplyvňujú životy miliónov ľudí. Na záver len dodám, že mať doma takúto "lopatu" tak ju sotím pod električku. Výborný film. Preto zbožňujem tieto "myšlienkové" horory od severanov. Tí to proste vedia podať. No a tá scéna, kedy má slepá podať vodu, to je proste na sarkastického Oscara a presne zato tá piata, lebo tento snímok je dokonalou ukážkou toho, ako ľuďom reálne jebe na hlavu. ()
Jelikož jsem si přečetl anotaci filmu před jeho shlédnutím, myslel jsem si, že tuším do čeho jdu. Och, jak šeredně (pun not intended) jsem se mýlil! Kristine Kujath Thorp i Eirik Sæther jsou ve svých rolích naprosto skvělí, na výkonu Kristine ale samozřejmě celý film stojí a padá. A jaký to byl panejo výkon! Takovouto emocionální jízdu a povedené hraní si s divákem na takto malém prostoru jsem opravdu nečekal. ()
Satirický pohled na dnešní společnost, kdy není těžké zviditelnit se, což paradoxně znamená, že to těžké je. Aby si vás ostatní všimli, musíte se hodně snažit. Co všechno je tedy člověk ochoten udělat pro to, aby se stal středem pozornosti? Třeba se i naprosto zničit. OK, bizarní to je, ale asi jsem čekal větší odvaz jdoucí až úplně na dřeň, byť jako zamýšlená výpověď to asi stačí. První více jak čtvrtina je nezáživně užvaněná, ovšem postavy se alespoň snaží být zcela nesympatické. Občas mě mátl podivný střih, takže jsem se mírně ztrácel, což byl možná záměr, jelikož film dostával lehce halucinogenní nádech. Kujathová dobrá, škoda, že v závěru nezmutovala v nějaký obří hmyz, to by byl hezký happyend. ()
Film natolik důmyslně anti-hrdinský, karikaturní, morbidní, cynický, nesympatický a provokativní, až je svou provokativností naprosto sympatický.... Fakt bravurní, brutálně upřímná a přesto ukrutně zábavná satirická studie narcismu [a jistým způsobem i body-horror, komicky převracející svoje žánrová pravidla prdelí naruby], ale zároveň i geniální společensko-kritická reflexe, konfrontující diváka svým nekompromisně nastaveným zrcadlem o egocentrismu, žárlivosti, touze po pozornosti a fenoménu toxických vztahů – a chtě nechtě platná nejenom ve Skandinávských končinách.... neskutečný překvápko; o to líp uděláte, když do tohohle filmu půjdete komplet naslepo. ()
Dle očekávání pecka. Tohle se mi 100% trefilo do chuti. Už dlouho mě takhle žádnej film nepohltil abych doslova hltal každou minutu. Film o nezdravé rivalitě. O tom jak být středem pozornosti a o tom kam až je člověk ochoten zajít pro to aby dosáhl svýho. V případě Signe(Kristine Kujath Thorp) jde o tak trochu sebedestruktivní způsob. A to jak po psychické tak i po fyzické stránce. Je to hodně i na samotným divákovi jak k filmu přistoupí a co si v něm najde. Jestli absurdní satyrickou komedii nebo lehce morbidní drama. Každopádně jde o slušnou bizarnost. Pro mě osobně je Sick of Myself 5hvězdičková záležitost. ()
Super nápad a výborne odšéfovaný po remeselnej stránke, avšak príbeh sa vliekol a vliekol až som skoro skapal od nudy. Záverečných pár minút trvalo snáď večnosť! A dívať sa na tie ich škaredé držky tomu moc tiež nepomáhalo. Nóri sú snáď škaredší než Nemci! Film ale rozhodne stojí za pozornosť. So súčasnými 72% tu, na čsfd, sa dá súhlasiť. ()
Nevím teda, či som úplne rád, že som to kukal. 70% ()
O čo Borglimu ide je jasné pomerne rýchlo, respektíve o čo ide Signe a Thomasovi, čo ale nie je tá istá vec. O zžieravú a zároveň vtipnú satiru na uletenosť doby, ale ani nie doby, ako skôr neprirodzenej prirodzenosti toho, na čom spoločnosť fičí v podstate stále. No a v prípade hlavnej postavy ide najmä o pozornosť, ale niečo v neporiadku je už v jej hlave od začiatku a nemusí to byť nutne spôsobené masážou požiadaviek spoločnosti od útleho detstva či žiarlivosťou na partnera. Prišlo mi, že v ďalšom filme prichádza Borgli s presvedčivejšou, ale zároveň aj surrealistickejšou zápletkou a celé to o niečo lepšie šľape. Tu nebolo príliš komplikované predpovedať vývin scenára a mimochodom ide skôr o sci-fi, než napríklad o uvádzaný horor. Borgli (zatiaľ) nie je Cronenberg ani Kaufman. Ale má k tomu správne nakročené. 70% ()
Seveřani maj fakt ten nejtemnější smysl pro humor a já jsem tu proto. Líbí se mi že to fakt působí hodně současně, takovýhle sociální drama říznutý komedií a hororem by nejspíš nikdy nemohlo vzniknout třeba v osmdesátkách, nebo možná mohlo, ale diváci by se divili proč se ty postavy chovaj tak retardovaně a film by upadl v zapomnění, pojďme těžit nový náměty ze současný prohnilý doby. Né že bych se každou chvíli hlasitě smál, ale spíš jsem se v průběhu celou dobu tak nějak přiblble uškleboval protože čím hlouběji do filmu, tím víc jsem si uvědomoval jak reálnej scénář to je a člověk fakt neví jestli se smát nebo brečet. It's funny because it's true! ()
Nepříjemné, syrové, ke konci hororové. Když se řekne severské drama, představím si film jako je tento. Herecky i nápadem zajímavé, ale nesedlo mi to prakticky ničím. ()
V podstate nejde o žiadny filmový zázrak, pokiaľ by námet nebol taký aktuálny. Zničujúca narcistická prezentácia je dohnaná do absurdných rovín a je len žiaduce, aby sa aspoň takto niektorí pozreli do zrkadla. ()
Já byl povětšinu času celkem přesvědčený, že jde o nelítostný popis ambulantního narcismu, ale ty sem tam vklíněné scény s bizarně se chovajícími aplikovanými umělci zase nabízely čtení, že je to vlastně celé satira. Je to celé rozkročená někde mezi Haynesovým Safe a posledními Östlundy (módní fotografka tělesně handicapovaných šikanuje svojí slepou asistentku), přičemž podezírám film, že si sám není vlastně jistý, čím chce být. Body za osobitou kameru, kde jsem složitě hledal metodu v tom, proč se někde používá zoom, jinde zase dolly a díky trhavým švenkům a častým zabíráním detailů tváří dělá klidné dialogy agresivnější než by působily normálně. ()
Ne, nevymyslel bych pro podobné lidi lepší termín, než jakým je označuje verbal. Pozornostní kurvy; jasně, je v tom kus klačtiny, ale zato vystihuje tyto duševně choré bytosti naprosto přesně a bez zbytečných eufemismů. Jistě, případ, který rozebírá tento snímek, je z kategorie těch extrémních, ale i s takovými se už dnes setkáváme stále častěji. Jo, jo, začíná to vybalováním bot na YouTube, pak vypukne hon na lajky a subscribery, a člověk se následně nestačí před monitorem divit, co všechno jsou někteří pacienti ochotni sdílet s diváckou obcí a co všechno se mnohým podobně postiženým sledovatelům líbí. Pornografie je oficiálně přístupná od osmnácti let věku, a i pak je její sledování vřele nedoporučováno, a já s tím souhlasím, protože někteří vypatlanci nerozlišují mezi fikcí a skutečností, a měli by proto sledovat tak maximálně večerníček. Na druhou stranu je mi záhadou, proč jsou běžně přístupná videa, která právě takovým jedincům se slabším úsudkem slouží jako příklad hodný následování. Ale zas je pravdou, že je potřeba oddělit zrno od plev a evoluce si zaslouží, aby jí lidstvo tu a tam podalo pomocnou ruku. Faktem každopádně zůstává, že se mi norsko- švédská parta tvůrců trefila do chuti a já jsem si tuhle jejich "komedii" (fakt by mě zajímalo, který kkt s tím přišel) velmi slušně užil. / Poučení: Myslel jsem, že mě už jen těžko překvapí nějaká sexuální fantazie, ale už tradičně jsem se opět mýlil... ()
Začnem tým najdôležitejším oznamom. Film roka 2022. Aj vám prišla Kristine Kujath Thorp ako ďalšia zo sestier Fanningových? No nič, popojedem. O čo ide? O skvelo odprezentovaný a ideálne prestrelený výsmech všetkým tým, ktorí naháňajú lajky, potrebujú neustálu pozornosť a hrútia sa, keď to tak nie je. Vychutnával som si tie závistlivé pohľady, tú vyložene hmatateľnú frustráciu vo chvíľach mimo žiary reflektorov, ten sebazničujúci prístup k sebe samému a sebeckosť pretekajúcu z každého rozhovoru medzi Signe a Thomasom. Rozhodne treba zvlášť pochváliť prácu maskérov. Všetky tie vyrážky, rany, opuchliny boli vychytané do detailov. Kristoffer Borgli má u mňa už dva výrazné zárezy. ()
Reklama