Režie:
Denis VilleneuveKamera:
Greig FraserHudba:
Hans ZimmerHrají:
Timothée Chalamet, Rebecca Ferguson, Oscar Isaac, Jason Momoa, Josh Brolin, Javier Bardem, Stellan Skarsgård, Zendaya, Dave Bautista, David Dastmalchian (více)VOD (5)
Obsahy(2)
Kultovní sci-fi dílo vypráví o mocenských bojích uvnitř galaktického Impéria, v nichž jde o ovládnutí planety Arrakis: zdroje vzácného koření - melanže, jež poskytuje zvláštní psychické schopnosti, které umožňují cestování vesmírem. Padišáh imperátor svěří správu nad Arrakisem a s ní i komplikovanou těžbu neobyčejné látky vévodovi rodu Atreidů. Celá anabáze je ale součástí spiknutí, z něhož se podaří vyváznout jen vévodovu synovi Paulovi a jeho matce, kteří uprchnou do pouště. Jejich jedinou nadějí jsou nedůvěřiví domorodí obyvatelé fremeni, schopní trvale přežít ve vyprahlé pustině. Mohl by Paul Atreides být spasitelem, na kterého tak dlouho čekají? (Vertical Entertainment)
(více)Recenze (1 622)
Vesmírné koráby jako kráva, ale přivézt jim na tu planetu vděkem za koření trochu vody z Norska, to ne! Jako nečtenář předlohy jsem si více užil druhé shlédnutí, alespoň první poloviny polofilmu. Druhá, “pouštní” polovina se ve své zasněnosti do předstírané hloubky naopak více vlekla. Klíčová otázka: Nebýt žádné knížky a být pouze tohoto scénáře, byl by vůbec důvod ho zfilmovat, navíc v tak drahém provedení? Co nového kromě cool obřích červů by dnes přinesl do světa filmového sci-fi? Navíc, pokud je dnes za umění považována vizuální nádhera bez emocí a s frázemi bez návaznosti na filozofické otázky reálného lidského života, chci se vrátit do let 2001-2003, kdy mě velkolepé filmové výpravy do fantazijních světů dle knižních předloh dokázali rozbrečet a přiměli mě zamilovat si jejich postavy. Ryze IMAXovou čtvrtou hvězdu dávám za výborný casting, na který tento projekt čekal snad stejně jako na výtvarného vizionáře Villeneuva, za přehlídku kostýmů a mejkapu par excellence (Skarsgård!) a za dech beroucí audiovizuální kolosálnost, vyboostěnou “těžším” Zimmerem. Po jeho prvním poslechu v autě jsem nevěřil, že nebude taky posledním. Nebyl, a na track “Leaving Caladan” se těším na chystaném koncertním turné! ()
Knižní Duna je v podstatě takovým Starwarsem o trůny, tedy základním kamenem a vzorem pozdějších parazitních hitů. Tudíž mě xmrti vyděsilo, že potřetí tento pilíř a klasika žánru monumentálních prostorových oper přistála ve spárech bestiálního uspávače hadů, zabijáka zábavy a sveřepého artového hnědopicha Penise, po jehož Blade runnerovi se mi chtělo těžce blade a moje prdel řvala po kruté pomstě. Šel jsem do toho tedy s předsudečným projekčním despektem a hlavou se mi už při úvodních titulcích honily rozličné roztomilé nápady, jak tu pak po tom narkoleptickém nudilovi verbálně rozmažu hovna. Tak nic, no. Ten Vilnéf totiž asi vysadil benzodiazepamy, přestal hodinu strnule čumět do jednoho bodu a pobrukovat si u toho Dedkendenc, a navzdory mému očekávání, že z toho bude ještě horší metadonové utrpení než památná Lynčova smaženice, zmákl více než důstojnou, přímočarou, svižnou, zábavnou a pompézní adaptaci! No adaptaci… Vzít a natočit 40 procent první knihy s tím, že možná někdy za pár let dodělám tu lepší část, pokud na to náhodou dá nejaký hodný židostrýček prachy, zrovna nebude pandemence nebo Šalamet do té doby nezmění pohlaví, to je něco, jako by na vás vletěla vilná luxusní flexibilní MILFka, za detailního popisování následného multiotvorového tornáda vás rozkouřila k nepříčetnosti, načež náhle vyplivla Orbitku a oznámila, že musí jít nutně do Kolbenky utahovat matice, aby měla na nájem, a že to možná dodělá a splní všechny ty lascivní sliby někdy takhle na jaře za čtyři až pět let. Čili vám zbydou akorát oči pro pláč, pro zmírnění napětí v očekávání si následně uženete tenisový loket a příště raději půjdete do nějaké méně okázalé figurantky se sice skromnějším hardvérem a schopnostmi, ovšem se zárukou plné návratnosti investic. Jako celek je to hodně působivé a naprosto adekvátní předloze, vhodně podtržené Dunivou hudbou, jen bych se tolik neposíral z těch jakože „megabrutalfajnových“ efektů jako někteří zdejší odborníci na vymačkávání jebáků z Penisova funklubíku pokryteckých nudofilů. Místy mi přišly spíše jako narychlo dodělávané v Malování a kdejaké Hvězdné války jsou o třídu výš. ()
Esteticky nejopojnější film posledních let, u něhož jsem se velkou část stopáže těšil na rozmáchlejší druhý díl. ()
Oscar 6 : Kamera, Výprava, Střih, Hudba, Zvuk, Vizuální efekty + 4 nominace: Nejlepší film, Scénář - A, Kostýmy, Masky ()
Hele, dejme tomu, že většinu současných filmů nemusíte nutně vidět v kině. Jejich vizuální stránka není dostatečně zajímavá, či obrazově sofistikovaná, chybí jim něco, co by vám přivedlo mrazení v zátylku, takové to příjemné mravenčení, nemotivuje vás to vidět na velkém plátně, případně to jsou rovnou tupé omalovánky pro týnejdžery (ups, slyšel taky někdo Marvel?). Takže vám bohatě stačí velká TV doma, případně monitor, pokud jste opravdu nenároční diváci. Ale Villeneuvova Duna, ach bože, to je úplně jiná liga, to je film, pro který se staví velké sály a velká plátna. Takováhle obrazová epika tady nebyla od …… no možná od Nolanova Interstellaru, a co se týče uchopení génia loci pouště, jejich čarokrásných dun a rozpáleného písku, něco podobného tady nebylo celých 60 let, kdy měl premiéru – jak Steven Spielberg prohlásil „zázrak filmu“ – Leanův ´Lawrence z Arábie“. A i všechno kolem v Duně je triumf filmového designu, netuctová architektura velkolepých rozměrů, design interiérů, který dokresluje fantastické obrazové kompozice. A do toho neuvěřitelně dobrej casting, nejvíc nadšený jsem byl z Chalameta, přesně takhle jsem si představoval Paule Atreidese. Další důvody, proč tohle je film pro kino – mocná dunivá Zimmerova hudba (kvalitní audio set neprostou nutností) a pak prostý fakt, že Villeneuve rád točí v šeru, v noci, takže velká část filmu je potemnělá a tady si Villeneuve hraje se světlem a stíny a zlověstným příšeřím. Doma na počítačí uvidíte leda velký hovno. Takže vám závěrem dám takové malé, příjemné přátelské popíchnutí – pokud na základě toho zmíněného hovna chcete hodnotit takovouhle obrazovou epiku, tak jste idioti (bez smajlíku). ()
Denis Villeneuve doručil naprosto spektakulární a do detailu promyšlený VELKOfilm, který nijak neurazil moje léta v hlavě nošené představy o podobě Duny. Nadšení veliké a očekávání směrem ke druhé části ještě větší. 90% ()
Chápu, že mnoho filmů má vymazlenou technickou stránku a musí se to brát v potaz, ale tohle v moha ohledech přehnané zdůrazňování způsobu sledování mi je jaksi konstantně proti srsti. Moje blbost je, že mi často nesedí pravověrné sci-fi snímky, takže jsem věděl, že bych Dunu vidět měl, ale srdce mě k ní do kina prostě netáhlo. Udělal jsem chybu. Film získává diváka postupně, musí si zvykat na jeho fikční svět a orientovat se ve všech jménech mnoha postav, ale pokud se mu tohle podaří, čeká na něj neobyčejný zážitek. Na dvojku do přítmí kinosálu už zajdu! 90%. ()
Nemyslel jsem si, že zrovna v případě Villeneuvovy Duny (i pro mne se jednalo o jednoznačně nejočekávanější film roku) budu nakonec souhlasit spíše s těmi rezervovanějšími ohlasy. Rozhodně je svěží vidět v kině po všech těch barevných sračkovitých blockbusterech od Disneyho, Marvelu a Netflixu něco drahého a zároveň dospělého, co se nesnaží nadbíhat pitomým teenagerům. Duna taktéž rozhodně je skvěle natočená - ve smyslu řemesla, triků, výpravy. A není sporu o tom, že se jedná o esteticky vyjímečně vytříbené dílo, je zážitek na ty obrazy koukat, byť jejich krása je značně strohá. Ale přesto se nemůžu přinutit k nadšení. V první půlce tam k němu ještě náběh byl, představení vesmírné politiky, těch různých tajných plánů a intrik mě spolehlivě zaháčkovalo a těšil jsem se, jak to bude gradovat. Ale v druhé půlce najednou skončíme čumákovat v poušti a film mě ztratil. A může za to patrně to, že u mne nedokázal vzbudit žádný vztah k postavám. Jsou to všichni studení čumáci. Ani s tím Chalametem, kterého mám jinak velmi rád, jsem to prostě neprožíval. Postava, kterou hraje Jason Momoa, pak má patrně sloužit jako "srdce filmu", ale vždyť ji reálně vlastně vůbec nepoznáme! Jeho vztah s Chalametem je vystavěn čistě tím, že se párkrát přátelsky obejmou. Jinak o něm nevíme nic, protože jsme si s nimi nic neodžili. A tak je to tu se všemi, a těžko si k nim pak vypěstovat nějaké emoční pouto. A ničeho jiného než emocí se v první Duně potenciálně chytnout nedá, protože "děj" stihne tak tak začít, ale k ničemu nedospěje ("It begins" je opravdu přiléhavá hláška na plakát). A akce není Villeneuvova nejsilnější stránka. ()
Čím víc plátno, tím víc Duna, protože Denis Villeneuve předvádí doslova vizuální kouzelnictví, které mě ve spojení s dalším hudebním superkouskem páně Zimmera (samostatně neposlouchatelné ) doslova uhranulo. Příběh by si jistě více užil, kdybych znal knížku, protože některé aspekty a souvislosti s postavama mě zůstanou asi navždy tajemstvím, ale bohudík film je vyprávěn tak, že vše podstatné se do mě vsáklo velmi lehce. Herecky se mě líbil dokonce i Mamoa, natož taková Rebecca Ferguson, ta mě herecky doslova zraje před očima. Jsem rád, že film je svým pojetím spíš artový blockbuster než velkolepě pojatý digitální velkocirkus,protože to mě umožňuje větší ztotožnění nejen s postavama, ale i s celým "duna světem". Vizuální a vypravěčský talent Denis Villeneuvea se mě opět dostal do hlavy a pevně věřím, že v ní ještě nějakou dobu bude kempovat. ()
Absolútny skvost, film roka a jeden z najlepších sci-fi filmov vôbec. Kde Frank Herbert kládol dôraz na psychológiu a dialógy, Denis Villeneuve rozpráva obrazmi, zvukmi a hudbou, cez omračujúcu veľkoleposť a hypnotizujúcu mimozemskú mystiku. Herecky bezchybné a hoci na povrchu zdanlivo studené, v skutočnosti hlboko precítené. 10/10 ()
10/10. Tady není o čem. Od Avataru jsem neměl pocit, že jsem v kině na podobně velkolepé filmové události a tenhle pocit vytrval po celou dobu delší stopáže, která ve výsledku utekla tak rychle, že jsem během titulků chtěl OKAMŽITĚ pokračování. Velmi unikátní, hloubavá, vizuálně podmanivá scifi odysea, která je stvořena pro velké plátna a filmové fanoušky, kteří chtějí víc, než zábavu a sterilní blockbustery. Pokud vám Duna nesedne - není to její problém. A není to i váš problém. Prostě nedojde k synergii zvoleného stylu, který Denis pro tuhle adaptaci zkonstruoval. A já ho za tenhle odvážný krok miluju. Nikdy by mě nenapadlo, že v kině pocítím podobné emoce, jako když jsem poprvé sledoval Společenstvo prstenu, Novou naději či první Matrix. Duna možná není obsahově a scénářem tak bohatá jako zmíněné projekty... ale díky pečlivé výstavbě fikčního světa a postupném odkládání karet na stůl - rozehrává tak podmanivý a zajímavý prolog k většímu příběhu, že v mém případě nemohu mluvit o ničem jiném, než o filmovém zážitku nejen letošního roku, ale dost možná poslední pětiletky. A to se tu vůbec nebavím o funkčních dramatech, politickém hašteření, designu celého světa, dech beroucí kameře, dokonalé hudbě, perfektně zvoleném hereckém obsazení či dalších proprietách, které dohromady tvoří událost jménem DUNA - na kterou pravděpodobně už nikdy nezapomenu. Ten kdo uvidí tohle scifi porno doma... je čistý barbar a já jdu ještě minimálně 3x koupit lístky, protože druhý díl MUSÍ přijít! Koření pro všechny! ()
ZÁŽITEK. Stává se to jednou za pár let, že usednete v kině do sedačky, díky předloze tak nějak tušíte, co vás čeká, ale po pár minutách se všechny představy začnou bortit, protože všechno, co se na plátně děje, vás bezpodmínečně na 155 minut uhrane. Ani jedno políčko filmu nepřišlo nazmar, syntéza obrazu a zvuku na maximu, gigantické vesmírné koráby ohromují stejnou měrou, jako vás intimní příběh mladého mesiáše rozechvívá. Lidé, kteří tomu u Warnerů věřili, a přiklepli ten šílený rozpočet, jsou mí osobní hrdinové kapitalistického hazardu filmového byznysu. Jakákoliv objektivní kritika jde mimo mě. Spolu s Interstellarem stavím Dunu na piedestal nejlepších sci-fi 21. století. ()
Takový hezký navoněný prd. Dvojka bude asi super a ty přísliby nářezu jsou obrovské, ale moc nechápu, proč to nemohl být nářez i teď. ()
Knižně je Duna tak ucelené dílo, že obsahem je opravdu hodně těžké předat veškeré autorovy myšlenky do takového díla, jako je právě film. Denis Villeneuve ale udělal vše pro to, abych z kina odcházel v dobrém rozpoložení a s pocitem, že jsem viděl něco naprosto jedinečného. Byť si ve filmu plno myšlenek divák musí uhlídat (pokud zná knižní předlohu) nebo domyslet (pokud ji nezná). Během čtení na mě kniha působila, jako když předává celou řadu ekologických poselství, což zde vlastně není. Naopak se jedná o artový sci-fi kousek s úchvatným vizuálem, malým množstvím akce a epickou hudbou z pera Hanse Zimmera. Ta sice není natolik přátelsky poslechová, jako u jeho dnes již klasických melodií, ale o to emotivnější je v průběhu celého filmu. A to především v kombinaci s úchvatnými záběry, kde scéna, to pastva pro oči. Doufám, že se filmu bude dařit, protože pokračování by si v podobném duchu jednoznačně zasloužilo. ()
║Rozpočet $165miliónov║ Tržby USA $108,327,830║ Tržby Celosvetovo $401,847,900▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $12,174,106 ║ Tržby za predaj DVD v USA $3,128,449║ Máme možnosť prežiť vizuálne a hudobné absolútoriúm na možné maximum! Priam ide o filmové obžerstvo v danom poňatí. Režisér Denis Villeneuve len potvrdzuje svoju brilantnú dôslednosť, nesporný talent a že je momentálne jeden z mála bezkonkurenčne talentovaných režisérov. Režisérov, ktorý dokážu megalománske projekty povýšiť do iných sfér. Herecky brilantné, akčná stránka je na vedľajšej koľaji ale keď už na ňu príde tak dostatočne berie, Jason Momoa sa zas predvádza. Mrzí ma len neúčasť v kine, momentálne ide o film roka. /95%/ ()
Ne bez chyb, přesto euforie. Dunivá epika i překvapivě dojemný příběh o překonávání strachu ze sebe a z neznáma. Daleká budoucnost těžko mohla působit víc realisticky a zvláštně komorně. Povedly se figury, Villeneuve překonal dutý manýrismus Blade Runnera a servíruje obrazy s potem a krví. Duncan Idaho mi konečně v srdci nahradil Aragorna. V několika momentech mi to přesně evokovalo ty intenzivní pocity z knihy. Ale jako film to stojí na vlastních robustních nohách. Dvojku bych dal okamžitě.. ()
Audio-vizuální stránka je opulentní. Tady bych nejraději skončil, ale nemůžu. Denis patří mezi moje top režiséry a prostě mu nemohu odpustit pár drobností v jeho vysněném projektu je. Knihy i původní film znám skoro nazpaměť a tak tu za mě ne zcela funguje vysvětlení světa Duny a jeho "zákonitosti" (štíty, lasery, vztahy, plány v plánech, kdo co ví...). Myslím, že právě v těch zákonitostech knihy a světa Duny je minimálně v prvním díle poražen původní "vykostěnou" Lynchovou verzí. Tady jsme v megalomanské a snové verzi Duny, které občas schází barvitost, ale rozhodně rozmanitost ( i když multikuturní téma využívá film opravdu detailně vč. zvuků a jazyka). Zaměření na Paulovy sny způsobuje, že není dost místa pro menší postavy (Pitter, Thuffir, Yueh a i Baron) a film se především v druhé půlce za mě docela táhne. To není zrovna příjemné po naprosto nádherné a precizní první hodině. Co je pro mě asi největší problém je vlastně neexistence emocionálního dopadu a vrcholu filmu. Tam kde Arrival na konci rozpláče snad každého, tam Duna selhává. Ano, je to teprve začátek, ale já osobně si nemyslím, že by v druhé části mělo být víc silných momentů, než je v první části knihy. Osobně jsem měl také pocit, že i když Denis všude tvrdí, že tohle je jeho definitivní verze a přesně takhle Dunu chtěl natočit, nemyslím si, že to je zcela pravda a podle mě tu tak 20-25 minut schází a to nemyslím jen (natočené) přistání Duncena na Arrakis nebo zcela přeskočené "cestování mezi světy". PS tolik slavných citátů a hlášek tu mohlo být a ... nejsou. Přesto, koření musí proudit. PPS: jako soundtrack doporučuji rovnou Sketchbook od Hanse, je o level výš, než OST. ()
Tady není o čem. Film je to obrovský a je neskutečně emocionálně prázdný, ne moc zajímavý a většinou jde jen o demo verzi, kdy s dalším rozšířením bude hodnotnější. Takhle si špičkový film nepředstavuji. Přirovnání k LOTR, SW či Matrixu jsou také zcestné, už ty jejich první filmy fungují bezvadně a samostatně. Jenže Duna, nuDa. ()
Denis Villeneuve je jeden z mých nejoblibenějších režiséru a každý jeho film je zlato. Duna není výjimkou. Úžasná adaptace, skvostný a vypiplaný vizuál, perfektní obsazení plné silných výkonů a dokonalý styl zkombinovaný s unikátní estetikou. To vše je Duna. Příběh o rodu Atreidů chycených v nepříjemné politické situaci a příběh Paula, který musí dospět a ujmout se své role. Baron Harkonnen je jednoduše jeden z nejnechutnějších a nejděsivějších zaporáků posledních let. Duna také rozpitvává témata enviromentalismu, politiky, kolonizace a to ve světě, který působí zažitě a jako skutečné místo. Nedostanete typický dobrodružný blockbuster, ale dost chladný svět, kde fandíte vaším postavám, protože jsou nejméně morálně odporní ze všech okolo. No a pokud se vám líbila Duna, je na čase dát šanci předchozím Villeneuvovým filmům. ()
Duna měla pověst knihy, kterou nelze převést důstojně do filmové podoby. Kultovní román Franka Herberta (který mimo jiné výrazně inspiroval George Lucase u tvorby původních Star Wars) není vyloženě vděčnou záležitostí díky tomu, že svět Duny těžké za pochodu vysvětlovat a zároveň je kniha založená na vnitřních monolozích postav. Z dnešního pohledu potvrzuje tuto pověst též z dnešního pohledu jednoduše směšná adaptace Davida Lynche z roku 1984. Kanadský šikula Denis Villeneuve ovšem po Blade Runnerovi 2049 dokázal nemožnou záležitost. Vzal Herbertovu novelu a zpracoval jí do mistrovského díla, které bezpochyby má na to, aby jednou mělo v popkultuře stejně významné postavení jako původní Star Wars či první Pán prstenů. Villeneuveova Duna adaptuje pouze první polovinu knižní předlohy. Villeneuve si tak ty největší dějové kličky a zvraty ponechává pro druhou část, její budoucnost ovšem visí na vlásku. Duna nikdy nebyla předurčena k tomu, aby byla vyloženě vděčnou záležitostí, překážku ovšem nastavuje i souběžné vydání na streamovací službě HBO Max. Přesto je Duna film, který je potřeba vidět na velkém plátně. Jde dost možná o vizuálně nejpůvabnější film minimálně posledních pěti let a divák při jeho sledování něco cítí. Cítí, že je součástí události. Události, která ho naprosto pohltí a je jednoduše stvořena pro stříbrné plátno. V tomto případě se prostě vyplatí odolat výhodám streamu a vyrazit na Dunu do kina. Za odměnu divák dostane něco, co se jen tak nevidí. Villeneuveova Duna je ukázka jeho vypravěčských schopností. Obtížnost světa Herbertova románu by nebylo jen tak snadné převést do filmové podoby, Villeneuve to ovšem naprosto zvládne. Jeho expozice si může podat ruku s expozicí, kterou u Společenstva Prstenu předvedl Peter Jackson. Děj nadále pádí kupředu, přitom všem se pomalu vysvětluje lore a pravidla světa Duny. A jakmile dojde na výpravu, kostýmy a především mistrovský hudební doprovod Hanse Zimmera, Duna představuje svět, který má co nabídnout a který bude nadále neskutečně zajímavé prozkoumávat. Spousty postav, spousta vysvětlování a spousta příslibů do budoucna. První Duna dokáže bez problémů obstát sama o sobě, stejně jako u Společenstva Prstenu je ovšem jasné, že se má pokračovat dál. I díky skvěle nastartované hrdinské cestě Paula Atreida. Timothée Chalamet potvrzuje status jednoho z nejtalentovanějších vycházejících herců a hrdinská cesta Paula Atreida si může podat ruku s těmi, které zažili Luke Skywalker či Neo. Při své hrdinské cestě tak trochu starý Paul Atreid mizí, aby mohl povstat potencionální spasitel. Přitom všem to ovšem emocionálně funguje i přes znalost předlohy a tím pádem i vědění toho, kam Paulův příběh povede dál. Villeneuve dokáže napnout i znalce předlohy, nezasvěceným ovšem stejně zvraty předhazuje nenápadně. Duna v podstatě funguje na principu seriálové Hry o trůny, kdy i Duna je plná politických intrik, zároveň ovšem k předloze přivede novou armádu fanoušků. Herbertova předloha se tedy dočkává nejen té nejlepší péče, ale též dost možná i té nejlepší reklamy. Denis Villeneuve si vždy vybírá komplexní látky. Po Příchozích a Blade Runnerovi 2049 jeho volnou sci-fi trilogii zakončuje očividnou láskou k Herbertově předloze. I kvůli komplexnosti Duny je zcela pochopitelné, proč se jí chtěl chopit někdo jako Villeneuve. Villeneuve je nejen vizuální vypravěč, ale umí i skvěle vyprávět příběh a s ním posouvat své postavy. V Duně velkou roli hrají emoce, vztahy postav. Hned při prvním setkání Paula Atreida a Duncana Idaha je jasné, že ti dva mají rádi a Duncan je pro Paula něco jako starší bratr. Stačí jeden moment a Villeneuve dokáže prodat, že vévoda Atreid svého syna miluje. V Duně je spousty postav, stěžejní postavy ovšem dostávají maximální péči. Duna není typickým blockbusterem. Jde o kombinaci blockbusteru a uměleckého filmu. Velkou roli v tom hraje kameraman Greig Fraser, který má nakročeno k tomu, aby měl jednou v okruhu kameramanů stejně významné jméno jako Roger Deakins či Robert Richardson. V podstatě libovolný záběr je čirým uměním, tak silnou vizuální estetiku divák nevidí každý den. Krásně se na to kouká, vizuální efekty jsou poté dle očekávání na té nejlepší úrovni a obří červy stojí za to. Všichni herci jsou ve svých rolích bravurní. I Jason Momoa a Dave Bautista, kteří zde mají možnost předvést, že nejde o úplná herecká dřeva. Za zmínku ovšem krom Chalameta stojí též naprosto skvělá Rebecca Ferguson, super Oscar Isaac či Stellan Skarsgård, který je od nástupu tak adekvátně nechutný, jak tomu má u Vladimira Harkonnena být. Skarsgård by z fleku mohl opustit plac Duny a jít natáčet životopis Miloše Zemana, přesně tak děsivě a nechutně v této roli působí. Hans Zimmer se poté překonal. Dokonce až tak moc, že dost možná svět neslyšel epičtější a rozmáchlejší soundtrack od času Pána prstenů. Zde je možné najít pár styčných ploch. Soundtrack Duny totiž není pouze instrumentální, ale sází i na různé popěvy v pozadí. Skvělý hudební motiv u Harkonnenů působí přesně tím adekvátně děsivým způsobem, při epických akčních scénách soundtrack v rámci emocí dělá hodně. Jde o komplexní soundtrack, který se možná nedá vyloženě poslouchat samostatně, v rámci filmu ovšem funguje skvěle. Skutečně to nebyl snadný úkol, scenáristé Villeneuve, Eric Roth a Jon Spaihts ovšem zvládli knihu perfektně převést do filmové podoby. I díky faktu, že první film mapuje pouze první polovinu původní knihy má Villeneuve více času než ve své době Lynch a knihu adaptuje velmi věrně. U toho filmu jde postupně vyzobávat jednotlivé momenty a všechny plnohodnotně obstojí. Trénink Paula Atreida, první setkání s červy, invaze Harkonnenů či finále, které definitivně vytváří potencionálního spasitele planety Arrakis. Přesah Herbertova románu je ve Villeneuově adaptaci dle očekávání zachován, všechny zásadní momenty v knize jsou i zde. Silná je vizuální i obsahová stránka a skutečně vzniká v součtu film, který se nevidí každý den. Jde o film, který byl stvořen pro stříbrné plátno, ovšem nedočká se adekvátního uznání. Adekvátně by do pár let měla dorazit druhá část Villeneuveova eposu, která ovšem není zaručená díky zvláštnímu rozhodnutí studia Warner Bros, že i Duna se letos souběžně vydá do kin i na stream. Je to smutné, protože tenhle film byl stvořen pro milovníky kinematografie a každý, kdo to s filmem myslí vážně by ho měl vidět. Především i proto, že podobných projektů v blízké době mnoho nevznikne. Jděte do kina! Ne k počítači, ale do kina! Dunu je potřeba vidět na velkém plátně, za návštěvu kina se poté divák dočká té nejlepší možné odměny. Plnohodnotného emocionálního i vjemového zážitku, který se emocionálně opakuje jen málokdy. O Duně by se toho dalo napsat ještě mnoho, to nejdůležitější jste už ovšem slyšeli: JDĚTE NA TO! Viděno v kině: 2x () (méně) (více)