Režie:
Denis VilleneuveKamera:
Greig FraserHudba:
Hans ZimmerHrají:
Timothée Chalamet, Rebecca Ferguson, Oscar Isaac, Jason Momoa, Josh Brolin, Javier Bardem, Stellan Skarsgård, Zendaya, Dave Bautista, David Dastmalchian (více)VOD (5)
Obsahy(2)
Kultovní sci-fi dílo vypráví o mocenských bojích uvnitř galaktického Impéria, v nichž jde o ovládnutí planety Arrakis: zdroje vzácného koření - melanže, jež poskytuje zvláštní psychické schopnosti, které umožňují cestování vesmírem. Padišáh imperátor svěří správu nad Arrakisem a s ní i komplikovanou těžbu neobyčejné látky vévodovi rodu Atreidů. Celá anabáze je ale součástí spiknutí, z něhož se podaří vyváznout jen vévodovu synovi Paulovi a jeho matce, kteří uprchnou do pouště. Jejich jedinou nadějí jsou nedůvěřiví domorodí obyvatelé fremeni, schopní trvale přežít ve vyprahlé pustině. Mohl by Paul Atreides být spasitelem, na kterého tak dlouho čekají? (Vertical Entertainment)
(více)Recenze (1 622)
Vesmírné koráby jako kráva, ale přivézt jim na tu planetu vděkem za koření trochu vody z Norska, to ne! Jako nečtenář předlohy jsem si více užil druhé shlédnutí, alespoň první poloviny polofilmu. Druhá, “pouštní” polovina se ve své zasněnosti do předstírané hloubky naopak více vlekla. Klíčová otázka: Nebýt žádné knížky a být pouze tohoto scénáře, byl by vůbec důvod ho zfilmovat, navíc v tak drahém provedení? Co nového kromě cool obřích červů by dnes přinesl do světa filmového sci-fi? Navíc, pokud je dnes za umění považována vizuální nádhera bez emocí a s frázemi bez návaznosti na filozofické otázky reálného lidského života, chci se vrátit do let 2001-2003, kdy mě velkolepé filmové výpravy do fantazijních světů dle knižních předloh dokázali rozbrečet a přiměli mě zamilovat si jejich postavy. Ryze IMAXovou čtvrtou hvězdu dávám za výborný casting, na který tento projekt čekal snad stejně jako na výtvarného vizionáře Villeneuva, za přehlídku kostýmů a mejkapu par excellence (Skarsgård!) a za dech beroucí audiovizuální kolosálnost, vyboostěnou “těžším” Zimmerem. Po jeho prvním poslechu v autě jsem nevěřil, že nebude taky posledním. Nebyl, a na track “Leaving Caladan” se těším na chystaném koncertním turné! ()
Knižní Duna je v podstatě takovým Starwarsem o trůny, tedy základním kamenem a vzorem pozdějších parazitních hitů. Tudíž mě xmrti vyděsilo, že potřetí tento pilíř a klasika žánru monumentálních prostorových oper přistála ve spárech bestiálního uspávače hadů, zabijáka zábavy a sveřepého artového hnědopicha Penise, po jehož Blade runnerovi se mi chtělo těžce blade a moje prdel řvala po kruté pomstě. Šel jsem do toho tedy s předsudečným projekčním despektem a hlavou se mi už při úvodních titulcích honily rozličné roztomilé nápady, jak tu pak po tom narkoleptickém nudilovi verbálně rozmažu hovna. Tak nic, no. Ten Vilnéf totiž asi vysadil benzodiazepamy, přestal hodinu strnule čumět do jednoho bodu a pobrukovat si u toho Dedkendenc, a navzdory mému očekávání, že z toho bude ještě horší metadonové utrpení než památná Lynčova smaženice, zmákl více než důstojnou, přímočarou, svižnou, zábavnou a pompézní adaptaci! No adaptaci… Vzít a natočit 40 procent první knihy s tím, že možná někdy za pár let dodělám tu lepší část, pokud na to náhodou dá nejaký hodný židostrýček prachy, zrovna nebude pandemence nebo Šalamet do té doby nezmění pohlaví, to je něco, jako by na vás vletěla vilná luxusní flexibilní MILFka, za detailního popisování následného multiotvorového tornáda vás rozkouřila k nepříčetnosti, načež náhle vyplivla Orbitku a oznámila, že musí jít nutně do Kolbenky utahovat matice, aby měla na nájem, a že to možná dodělá a splní všechny ty lascivní sliby někdy takhle na jaře za čtyři až pět let. Čili vám zbydou akorát oči pro pláč, pro zmírnění napětí v očekávání si následně uženete tenisový loket a příště raději půjdete do nějaké méně okázalé figurantky se sice skromnějším hardvérem a schopnostmi, ovšem se zárukou plné návratnosti investic. Jako celek je to hodně působivé a naprosto adekvátní předloze, vhodně podtržené Dunivou hudbou, jen bych se tolik neposíral z těch jakože „megabrutalfajnových“ efektů jako někteří zdejší odborníci na vymačkávání jebáků z Penisova funklubíku pokryteckých nudofilů. Místy mi přišly spíše jako narychlo dodělávané v Malování a kdejaké Hvězdné války jsou o třídu výš. ()
Esteticky nejopojnější film posledních let, u něhož jsem se velkou část stopáže těšil na rozmáchlejší druhý díl. ()
Oscar 6 : Kamera, Výprava, Střih, Hudba, Zvuk, Vizuální efekty + 4 nominace: Nejlepší film, Scénář - A, Kostýmy, Masky ()
Hele, dejme tomu, že většinu současných filmů nemusíte nutně vidět v kině. Jejich vizuální stránka není dostatečně zajímavá, či obrazově sofistikovaná, chybí jim něco, co by vám přivedlo mrazení v zátylku, takové to příjemné mravenčení, nemotivuje vás to vidět na velkém plátně, případně to jsou rovnou tupé omalovánky pro týnejdžery (ups, slyšel taky někdo Marvel?). Takže vám bohatě stačí velká TV doma, případně monitor, pokud jste opravdu nenároční diváci. Ale Villeneuvova Duna, ach bože, to je úplně jiná liga, to je film, pro který se staví velké sály a velká plátna. Takováhle obrazová epika tady nebyla od …… no možná od Nolanova Interstellaru, a co se týče uchopení génia loci pouště, jejich čarokrásných dun a rozpáleného písku, něco podobného tady nebylo celých 60 let, kdy měl premiéru – jak Steven Spielberg prohlásil „zázrak filmu“ – Leanův ´Lawrence z Arábie“. A i všechno kolem v Duně je triumf filmového designu, netuctová architektura velkolepých rozměrů, design interiérů, který dokresluje fantastické obrazové kompozice. A do toho neuvěřitelně dobrej casting, nejvíc nadšený jsem byl z Chalameta, přesně takhle jsem si představoval Paule Atreidese. Další důvody, proč tohle je film pro kino – mocná dunivá Zimmerova hudba (kvalitní audio set neprostou nutností) a pak prostý fakt, že Villeneuve rád točí v šeru, v noci, takže velká část filmu je potemnělá a tady si Villeneuve hraje se světlem a stíny a zlověstným příšeřím. Doma na počítačí uvidíte leda velký hovno. Takže vám závěrem dám takové malé, příjemné přátelské popíchnutí – pokud na základě toho zmíněného hovna chcete hodnotit takovouhle obrazovou epiku, tak jste idioti (bez smajlíku). ()
Denis Villeneuve doručil naprosto spektakulární a do detailu promyšlený VELKOfilm, který nijak neurazil moje léta v hlavě nošené představy o podobě Duny. Nadšení veliké a očekávání směrem ke druhé části ještě větší. 90% ()
Chápu, že mnoho filmů má vymazlenou technickou stránku a musí se to brát v potaz, ale tohle v moha ohledech přehnané zdůrazňování způsobu sledování mi je jaksi konstantně proti srsti. Moje blbost je, že mi často nesedí pravověrné sci-fi snímky, takže jsem věděl, že bych Dunu vidět měl, ale srdce mě k ní do kina prostě netáhlo. Udělal jsem chybu. Film získává diváka postupně, musí si zvykat na jeho fikční svět a orientovat se ve všech jménech mnoha postav, ale pokud se mu tohle podaří, čeká na něj neobyčejný zážitek. Na dvojku do přítmí kinosálu už zajdu! 90%. ()
Nemyslel jsem si, že zrovna v případě Villeneuvovy Duny (i pro mne se jednalo o jednoznačně nejočekávanější film roku) budu nakonec souhlasit spíše s těmi rezervovanějšími ohlasy. Rozhodně je svěží vidět v kině po všech těch barevných sračkovitých blockbusterech od Disneyho, Marvelu a Netflixu něco drahého a zároveň dospělého, co se nesnaží nadbíhat pitomým teenagerům. Duna taktéž rozhodně je skvěle natočená - ve smyslu řemesla, triků, výpravy. A není sporu o tom, že se jedná o esteticky vyjímečně vytříbené dílo, je zážitek na ty obrazy koukat, byť jejich krása je značně strohá. Ale přesto se nemůžu přinutit k nadšení. V první půlce tam k němu ještě náběh byl, představení vesmírné politiky, těch různých tajných plánů a intrik mě spolehlivě zaháčkovalo a těšil jsem se, jak to bude gradovat. Ale v druhé půlce najednou skončíme čumákovat v poušti a film mě ztratil. A může za to patrně to, že u mne nedokázal vzbudit žádný vztah k postavám. Jsou to všichni studení čumáci. Ani s tím Chalametem, kterého mám jinak velmi rád, jsem to prostě neprožíval. Postava, kterou hraje Jason Momoa, pak má patrně sloužit jako "srdce filmu", ale vždyť ji reálně vlastně vůbec nepoznáme! Jeho vztah s Chalametem je vystavěn čistě tím, že se párkrát přátelsky obejmou. Jinak o něm nevíme nic, protože jsme si s nimi nic neodžili. A tak je to tu se všemi, a těžko si k nim pak vypěstovat nějaké emoční pouto. A ničeho jiného než emocí se v první Duně potenciálně chytnout nedá, protože "děj" stihne tak tak začít, ale k ničemu nedospěje ("It begins" je opravdu přiléhavá hláška na plakát). A akce není Villeneuvova nejsilnější stránka. ()
Čím víc plátno, tím víc Duna, protože Denis Villeneuve předvádí doslova vizuální kouzelnictví, které mě ve spojení s dalším hudebním superkouskem páně Zimmera (samostatně neposlouchatelné ) doslova uhranulo. Příběh by si jistě více užil, kdybych znal knížku, protože některé aspekty a souvislosti s postavama mě zůstanou asi navždy tajemstvím, ale bohudík film je vyprávěn tak, že vše podstatné se do mě vsáklo velmi lehce. Herecky se mě líbil dokonce i Mamoa, natož taková Rebecca Ferguson, ta mě herecky doslova zraje před očima. Jsem rád, že film je svým pojetím spíš artový blockbuster než velkolepě pojatý digitální velkocirkus,protože to mě umožňuje větší ztotožnění nejen s postavama, ale i s celým "duna světem". Vizuální a vypravěčský talent Denis Villeneuvea se mě opět dostal do hlavy a pevně věřím, že v ní ještě nějakou dobu bude kempovat. ()
Absolútny skvost, film roka a jeden z najlepších sci-fi filmov vôbec. Kde Frank Herbert kládol dôraz na psychológiu a dialógy, Denis Villeneuve rozpráva obrazmi, zvukmi a hudbou, cez omračujúcu veľkoleposť a hypnotizujúcu mimozemskú mystiku. Herecky bezchybné a hoci na povrchu zdanlivo studené, v skutočnosti hlboko precítené. 10/10 ()
10/10. Tady není o čem. Od Avataru jsem neměl pocit, že jsem v kině na podobně velkolepé filmové události a tenhle pocit vytrval po celou dobu delší stopáže, která ve výsledku utekla tak rychle, že jsem během titulků chtěl OKAMŽITĚ pokračování. Velmi unikátní, hloubavá, vizuálně podmanivá scifi odysea, která je stvořena pro velké plátna a filmové fanoušky, kteří chtějí víc, než zábavu a sterilní blockbustery. Pokud vám Duna nesedne - není to její problém. A není to i váš problém. Prostě nedojde k synergii zvoleného stylu, který Denis pro tuhle adaptaci zkonstruoval. A já ho za tenhle odvážný krok miluju. Nikdy by mě nenapadlo, že v kině pocítím podobné emoce, jako když jsem poprvé sledoval Společenstvo prstenu, Novou naději či první Matrix. Duna možná není obsahově a scénářem tak bohatá jako zmíněné projekty... ale díky pečlivé výstavbě fikčního světa a postupném odkládání karet na stůl - rozehrává tak podmanivý a zajímavý prolog k většímu příběhu, že v mém případě nemohu mluvit o ničem jiném, než o filmovém zážitku nejen letošního roku, ale dost možná poslední pětiletky. A to se tu vůbec nebavím o funkčních dramatech, politickém hašteření, designu celého světa, dech beroucí kameře, dokonalé hudbě, perfektně zvoleném hereckém obsazení či dalších proprietách, které dohromady tvoří událost jménem DUNA - na kterou pravděpodobně už nikdy nezapomenu. Ten kdo uvidí tohle scifi porno doma... je čistý barbar a já jdu ještě minimálně 3x koupit lístky, protože druhý díl MUSÍ přijít! Koření pro všechny! ()
ZÁŽITEK. Stává se to jednou za pár let, že usednete v kině do sedačky, díky předloze tak nějak tušíte, co vás čeká, ale po pár minutách se všechny představy začnou bortit, protože všechno, co se na plátně děje, vás bezpodmínečně na 155 minut uhrane. Ani jedno políčko filmu nepřišlo nazmar, syntéza obrazu a zvuku na maximu, gigantické vesmírné koráby ohromují stejnou měrou, jako vás intimní příběh mladého mesiáše rozechvívá. Lidé, kteří tomu u Warnerů věřili, a přiklepli ten šílený rozpočet, jsou mí osobní hrdinové kapitalistického hazardu filmového byznysu. Jakákoliv objektivní kritika jde mimo mě. Spolu s Interstellarem stavím Dunu na piedestal nejlepších sci-fi 21. století. ()
Takový hezký navoněný prd. Dvojka bude asi super a ty přísliby nářezu jsou obrovské, ale moc nechápu, proč to nemohl být nářez i teď. ()
Knižně je Duna tak ucelené dílo, že obsahem je opravdu hodně těžké předat veškeré autorovy myšlenky do takového díla, jako je právě film. Denis Villeneuve ale udělal vše pro to, abych z kina odcházel v dobrém rozpoložení a s pocitem, že jsem viděl něco naprosto jedinečného. Byť si ve filmu plno myšlenek divák musí uhlídat (pokud zná knižní předlohu) nebo domyslet (pokud ji nezná). Během čtení na mě kniha působila, jako když předává celou řadu ekologických poselství, což zde vlastně není. Naopak se jedná o artový sci-fi kousek s úchvatným vizuálem, malým množstvím akce a epickou hudbou z pera Hanse Zimmera. Ta sice není natolik přátelsky poslechová, jako u jeho dnes již klasických melodií, ale o to emotivnější je v průběhu celého filmu. A to především v kombinaci s úchvatnými záběry, kde scéna, to pastva pro oči. Doufám, že se filmu bude dařit, protože pokračování by si v podobném duchu jednoznačně zasloužilo. ()
║Rozpočet $165miliónov║ Tržby USA $108,327,830║ Tržby Celosvetovo $401,847,900▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $12,174,106 ║ Tržby za predaj DVD v USA $3,128,449║ Máme možnosť prežiť vizuálne a hudobné absolútoriúm na možné maximum! Priam ide o filmové obžerstvo v danom poňatí. Režisér Denis Villeneuve len potvrdzuje svoju brilantnú dôslednosť, nesporný talent a že je momentálne jeden z mála bezkonkurenčne talentovaných režisérov. Režisérov, ktorý dokážu megalománske projekty povýšiť do iných sfér. Herecky brilantné, akčná stránka je na vedľajšej koľaji ale keď už na ňu príde tak dostatočne berie, Jason Momoa sa zas predvádza. Mrzí ma len neúčasť v kine, momentálne ide o film roka. /95%/ ()
Ne bez chyb, přesto euforie. Dunivá epika i překvapivě dojemný příběh o překonávání strachu ze sebe a z neznáma. Daleká budoucnost těžko mohla působit víc realisticky a zvláštně komorně. Povedly se figury, Villeneuve překonal dutý manýrismus Blade Runnera a servíruje obrazy s potem a krví. Duncan Idaho mi konečně v srdci nahradil Aragorna. V několika momentech mi to přesně evokovalo ty intenzivní pocity z knihy. Ale jako film to stojí na vlastních robustních nohách. Dvojku bych dal okamžitě.. ()
Audio-vizuální stránka je opulentní. Tady bych nejraději skončil, ale nemůžu. Denis patří mezi moje top režiséry a prostě mu nemohu odpustit pár drobností v jeho vysněném projektu je. Knihy i původní film znám skoro nazpaměť a tak tu za mě ne zcela funguje vysvětlení světa Duny a jeho "zákonitosti" (štíty, lasery, vztahy, plány v plánech, kdo co ví...). Myslím, že právě v těch zákonitostech knihy a světa Duny je minimálně v prvním díle poražen původní "vykostěnou" Lynchovou verzí. Tady jsme v megalomanské a snové verzi Duny, které občas schází barvitost, ale rozhodně rozmanitost ( i když multikuturní téma využívá film opravdu detailně vč. zvuků a jazyka). Zaměření na Paulovy sny způsobuje, že není dost místa pro menší postavy (Pitter, Thuffir, Yueh a i Baron) a film se především v druhé půlce za mě docela táhne. To není zrovna příjemné po naprosto nádherné a precizní první hodině. Co je pro mě asi největší problém je vlastně neexistence emocionálního dopadu a vrcholu filmu. Tam kde Arrival na konci rozpláče snad každého, tam Duna selhává. Ano, je to teprve začátek, ale já osobně si nemyslím, že by v druhé části mělo být víc silných momentů, než je v první části knihy. Osobně jsem měl také pocit, že i když Denis všude tvrdí, že tohle je jeho definitivní verze a přesně takhle Dunu chtěl natočit, nemyslím si, že to je zcela pravda a podle mě tu tak 20-25 minut schází a to nemyslím jen (natočené) přistání Duncena na Arrakis nebo zcela přeskočené "cestování mezi světy". PS tolik slavných citátů a hlášek tu mohlo být a ... nejsou. Přesto, koření musí proudit. PPS: jako soundtrack doporučuji rovnou Sketchbook od Hanse, je o level výš, než OST. ()
Tady není o čem. Film je to obrovský a je neskutečně emocionálně prázdný, ne moc zajímavý a většinou jde jen o demo verzi, kdy s dalším rozšířením bude hodnotnější. Takhle si špičkový film nepředstavuji. Přirovnání k LOTR, SW či Matrixu jsou také zcestné, už ty jejich první filmy fungují bezvadně a samostatně. Jenže Duna, nuDa. ()
Denis Villeneuve je jeden z mých nejoblibenějších režiséru a každý jeho film je zlato. Duna není výjimkou. Úžasná adaptace, skvostný a vypiplaný vizuál, perfektní obsazení plné silných výkonů a dokonalý styl zkombinovaný s unikátní estetikou. To vše je Duna. Příběh o rodu Atreidů chycených v nepříjemné politické situaci a příběh Paula, který musí dospět a ujmout se své role. Baron Harkonnen je jednoduše jeden z nejnechutnějších a nejděsivějších zaporáků posledních let. Duna také rozpitvává témata enviromentalismu, politiky, kolonizace a to ve světě, který působí zažitě a jako skutečné místo. Nedostanete typický dobrodružný blockbuster, ale dost chladný svět, kde fandíte vaším postavám, protože jsou nejméně morálně odporní ze všech okolo. No a pokud se vám líbila Duna, je na čase dát šanci předchozím Villeneuvovým filmům. ()
Duna! Tak čo o tomto nadfilme povedať? To, že to bude naprostá senzácia sa už od prvopočiatku vedelo, tu nebolo najmenších pochýb, že režisér Denis Villeneuve vykonštruuje ďalšie premyslené umelecké dielo. S týmto (nad)štandardom som už vopred počítal, i tak mi Duna dokázala doslova vyraziť dych a predčiť akejkoľvek očakávania, ktoré som od nej mal. Denis bol schopný na základe svojich zužitkovaných skúseností povýšiť tento masterpiece do medzigalaktickej úrovne a vskutku nadnesene nám ponúkol niečo nadpozemské. A to bolo vzhľadom na obskúrnu situáciu obzvlášť ťažký údel, keďže takýto enormný hype som mal naposledy snáď iba pri 8. sérii Game of Thrones, a všetci dobre vieme, ako ošemetne to s ňou dopadlo. Prehnaný hype sa po pár epizódach zmenil na zmar a vtedy moje neuveriteľne nadšenie v okamihu vyšumelo a obrátilo sa vo obrovské sklamanie, ktoré nemalo obdoby. Našťastie, Duna je presne opačný prípad, ôsma sezóna Hry o Tróny, keď už nič iné, tak nás naučila, že preveliký hype ultimátne vedie ku nekontrolovateľnej bezprecedentnej explózii. Každopádne, aj po tom všetkom, čo som mal už odžité, som si aj tak predsa len nakoniec dovolil podľahnúť mojim nesmierne gigantickým očakávaniam a emóciám, ktoré vyžarovali z Duny. A s radosťou na srdci i na duši môžem napokon povedať, že som tentokrát neodišiel s horkou pachuťou na ústach. Duna to zvládla a Denis Villeneuve vykorčuľoval z klasických zabehnutých sci-fi konceptov s plnou gráciou a noblesou. Dune nielenže je bezkonkurenčne a suverénne predurčená sa stať filmom roka, v mojich očiach sa ňou rozhodne už stala!, ale takisto to vyzerá na najlepší film minimálne dekády. Za posledné desaťročie sme nemali možnosť vidieť takúto spektakulárnu vedecko-fantastickú lahôdku, ako práve Dunu. Od uvedenia Avatara do kín sme tu nemali snáď žiadny tak živelne fungujúci Sci-Fi svet a zase od filmov Christophera Nolana, narážam predovšetkým na Inception a Interstellar, sme tu nemali tak myšlienkami výdatnú a chytrú Sci-Fi podívanú. Duna však narozdiel od ono zmienených filmov má jednú obrovskú výhodu, ktorá ju robí tak veľmi kompaktnou, a tou je práve knižná predloha od amerického spisovateľa Franka Herberta. Je to ozaj neskutočne, akým zázrakom sa Denisovi Villeneuveovi podarilo pretaviť na plátna kín tento údajne nesfilmovateľný sci-fi kult. Avšak epickosť a pompéznosť nadýchanej literárnej predlohy esenciálne dopomohla k vzniku udalosti, ktorá svojou impozantnosťou obstojí pri filmových gigantoch ako Pán Prsteňov či Star Wars. Už je to naozaj preveliká doba, od kedy som cítil u filmu, že som súčasťou niečoho väčšieho - udalosti, ktorá sa len tak znovu nezopakuje. Duna je moderným ekvivalentom Pána Prsteňov. To, čo predstavoval Pán Prsteňov pre žáner Fantasy, to isté Duna znamená pre žáner Sci-Fi a to už dávno pred vznikom tohoto filmového majstrovského diela - viz. očividná inšpirácia Star Wars od Duny. A tak ani ja som si samozrejme nemohol odpustiť návštevu kina, presnejšie povedané IMAXu, ktorý bol v prípade megalomanského filmu, ktorým Duna bezpochyby je, úplnou povinnosťou. Tento veľkolepý science fiction epos si nemôžete za žiadnych okolností pozrieť niekde doma na počítači, tento film bol stvorený pre veľké plátno! A je naozaj svätokrádež napchať túto epickú grandióznosť na prťavé obrazovky počítačových monitorov. Duna si jednoducho zaslúži byť výhradne premietaná v kinosálach, najlepšie priamo v IMAXu. Dôvodom naviac je takisto aj tá skutočnosť, že tento instantný veľkofilm bol špeciálne točení na kamery, ktoré sú kompatibilné práve s formátom premietaním exkluzívne v IMAXu. Verte, i keď IMAX je asi o polovicu drahší než bežné kino, ten autentický zážitok vám to stonásobne vynahradí. Osobne hovorím o mojom najsilnejšom a najintenzívnejšom kino zážitku, aký som kedy v živote zažil. Ešte nikdy predtým som nebol takto razantne vtiahnutý do filmového diania počas filmové premietania. Hoci Duna je zážitkom sama o sebe, nič vám v prípade tohoto snímku exponenciálne neumocní a nezveličí pôžitok z pozerania ako práve návšteva kina. Tento filmový snímok si túto mimoriadnu starostlivosť proste z vašej strany plne zaslúži. Ale nechcem vyznieť nejak zle alebo nedajbože kriticky, aj keď si to stiahnete a nezájdete do kina, ja to v podstate chápem, je to síce škoda, ale od čoho som tu ja, aby som vám do toho niečo hovoril. Túto úvodnú kapitolu by som mal snáď za sebou a presuniem sa k samotnému hodnoteniu filmu. Duna dokáže byť skutočne veľkolepá, keďže ohromí pompéznymi bitkami i kolosálnym svetom, avšak zároveň dokáže byť aj patrične minimalistická. Režisér sa pochopiteľne maximálne výživa v detailoch a miniatúrach. Veľmi starostlivo si dáva záležať na exhibícii, čiže na celkovej výstavbe a budovaní sveta. Odhaľuje nám tajomstvá sveta a jeho bohatú mytológiu veľmi pomaly, niekto by dokonca mohol povedať, že až strnulo. Avšak netočíme sa v kruhu, každá scéna, každý výjav ma svoje opodstatnenie. U režiséra Denisa Villeneuvea je už z jeho predchádzajúcich filmov (Blade Runner 2049, Arrival) zrejmé, že sa necháva unášať dlhými zábermi a mimoriadne pomalým tempom. Tento fakt však Dune a jej rozsiahlemu univerzu nadmieru prospieva a divák je priam až unesený, čo tento vedecko-fantastický vesmír ďalej ukrýva. A po záverečných titulkách si bude so slzami v očiach priať, aby mohol ešte aspoň zopár chvíľ naviac pobudnúť v tejto nevýslovnej a oslňujúcej nádhere. Dune je epesná space opera, ktorá zabrúsi do podmanivého fikčného sveta koncentrovaného prevažne okolo nami známeho Impéria - obrovitánskej medzigalaktickej koloniálnej mašinérie. V srdci tohoto gigantu sa nachádza planéta Arrakis, poťažmo Dune, ako planétu miestny Fremeni radi nazývajú - kde sa koncentruje ťažba drahocenného korenia melange. Toto vzácne korenie a zároveň najcennejšia látka v celom šírom vesmíre je v zjednodušenom ponímaní psychotropná droga, ktorá poskytuje ľudom určité psychické schopnosti - nadľudské úrovne myslenia, t.j. odomyká plný potenciál ľudskej mysle - takisto predlžuje ľudský život a umožňuje cestovať nadsvetelnou rýchlosťou. Vďaka tomuto koreniu prišiel púštny národ Fremenov k svojim typickým jasnomodrým očiam. Najväčšiu časť stopáže pobudneme pochopiteľne na púštnej planéte Arrakis, ktorej povrch je kompletne pokrytý pieskom. Toto priam až saharské púštne prostredie sa vyznačuje svojimi podmienkami, ktoré nie sú dvakrát priaznivé na život. Tamojšie púšte sú odľahlými, vyprahnutými pustatinami plných najrôznejších hrozieb a všelijakých nástrah. Život na tejto planéte by sa dal prirovnať k neľútostnému boju na život a na smrť, na Arrakis skrátka neustále zvádzate boj s prostredím i so samým sebou o vlastnú existenciu. Piesočné duny po pravidelných púšťaných búrkach či po prostom vlnení piesku a dún menia svoj tvar, tým pádom sa prostredie z minúty na minútu môže zmeniť na nepoznanie. Samotný terén je dosť nebezpečný, okrem sypkého dunivého piesku môžeme miestami naraziť i na začne vápencovejší povrch. Erózia vetra a piesku dali vzniknúť skalnatým výbežkom, kamenným komplexom a sieti tiesňav a kaňonov. Slnko na planéte Arrakis svieti neskutočne jasno a prenikavo a tak jedine dobre usmernené silové štíty alebo vhodné kombinézy vás ochránia pred smrteľným ožiarením. Každú chvíľu hrozí dehydratácia a aby k tomuto kritickému telesnému stavu nedošlo, postavy sú nútené piť i vlastný pod a sliny. Aj takéto nechutnosti sú na Arrakise vážené zlatom. Avšak to najhoršie, čo vás v tejto púštnej krajine môže stretnúť sú rozhodne gigantické piesočné červy - známe tiež pod domorodým Fremenským názvom Shai-Hulud. Najmä ten finálny záber na červa mi svojou detailnosť a prepracovanosťou dosť pripomínal digitálneho draka Smauga z Hobbita. Je vidieť, že s vizuálnou stránkou týchto monštruóznych beštií sa pracne vyhrali. Ten prvý moment, kedy sa zjavil piesočný červ na plátne, bol neuveriteľný a po celom tele mi sporadicky prebehol mráz po chrbte. Na toho veľčerva som zíral s otvorenou hubou. Fakt sila. Zvlásť tá pecková hudba k tomu, ktorá vo mne stále rezonuje. Každý jeden trailer na Dunu som videl snáď tridsaťkrát, ale aj tak ma to dostalo. Teraz si popravde neviem spomenúť, či to padlo vo filme, ale títo piesočný červy sú práve tým faktorom, ktorý umožňuje vznik vzácneho korenia melange - konkrétne za to môžu larvy piesočných červov. Dve ďalšie planéty, ktoré sme mali možnosť spozorovať bola domovská planéta rodu Atreides - Caladan + planétu Harkonnenov - Giedi Prime. Dizajn a vizualizácia sveta je na úžasnej úrovni, veľmi sa tu kládol dôraz na vykreslenie podstatných aspektov vesmíru Franka Herberta. Záberovanie, strih a kamera sa nesústredilo teda iba na postavy či akciu, ale taktiež nám to podsúvalo i prapočiatky sveta. Aj keď podlo mnoho slov o podstatnej časti lore-u Duny, či o samotnom príbehu postáv. Režisér si dal aj tak tu prácu s tým to vizuálne podchytiť, aby v divákovi zakorenil ten daný zjav - v podstate ho zarámoval ako nejaký obraz. Architektúra budov bola monumentálna, rovnako ako unikátny vzhľad vozidiel, toptér a letúnov. Taký ornithopter je na pohľad po estetickej stránke vecí naprosto boží. Kostýmy a masky boli taktiež nesmierne zaujímavé a tým správnym spôsobom exotické - mimozemské. Denis Villeneuve už u Blade Runnera 2049 dokázal, že vie velice sofistikovane pracovať s veľkým rozpočtom a takisto som rád, že mu štúdio Warner Bros. aj kvôli celkovej nekomerčnosti jeho snímkov odklepol takúto hromadu peňazí, bez ktorých by popravde tento film nikdy nebol možný zrealizovať. Na Villeneuveovi a jeho spôsobu natáčania filmov si nemožno nevšimnúť tú podobnosť práve s ďalším vysoko uznávaným režisérom a scenáristom Christopherom Nolenom. Obaja títo špičkoví režiséri dokázali nájsť perfektnú bilanciu medzi blockbusterom a artovým filmom, aj keď z môjho pohľadu tá artovosť a režisérka vízia ide o poznanie viac do popredia, za čo som neskutočne rád. Ani by som si nemyslel, že by na úkor komerčnosti dal Villeneuve stranou jeho nezameniteľný režisérsky rukopis. Film skvelo zvláda choreografie bojových sekvencií a súboje telo na telo. V tomto je Duna strašne jedinečná oproti zvyšku vesmírnych sci-fi svetov. Nebojuje sa tu strelnými ani laserovými zbraňami, a keď už, tak naozaj minimálne. Súboje sú do značnej miery uzemnené, kontaktné, keďže sa tu oponenti oháňajú čepeľami dýk a mečov. A takisto veľmi veľkou pomôckou a vychytávkou v jednotlivých súbojov sú obranné štíty, ktoré sú schopné penetrovať predmety či účinky protivníka tak, aby sa pohybovali malou rýchlosťou. Toto sa vskutku excelentne podarilo previesť z knihy do filmu, predovšetkým vizuálne. Duna má pôsobivú atmosféru, je to temné i ponuré, ale i epické. Osvetlenie bolo tiež riadne atmosférické, obzvlášť pri prepínaní medzi Paulovimi víziami a krutou, temnou realitou. A v neposlednom rade chcem vyzdvihnúť bohovsky nadnášajúcu hudba, ktorá bola v IMAXe ešte o poznanie prenikavejšia a maximálne boostnutá. O hudobný podkres sa postaral nesmierne talentovaný skladateľ Hans Zimmer. Každá jeho skladba mala niečo do seba, bolo v nich počuť hotový orchester najrôznorodejších hudobných nástrojov. Dokonca aj gajdy, čo by ma nikdy nenapadlo skombinovať s ceremoniálnym pochodom. A aj plazivé tiché scény, kedy sa z pozadia plížia Harkonneni, sú skvelo mrazivé. Soundtrack k Dune sa do vás doslovne vryje a opakovane vám pri jej počúvaní nabehnú intenzívne zimomriavky. Nemám slov! Technická a audiovizuálna stránka je jednoducho bezchybná, hotová pastva pre oči. Čo sa týka sveta, ten je vizuálne uhrančivý a jeho mýtický podtext nám bol správne predstavený. Divák sa celkom rýchlo oboznámi s pravidlami fungovania tohoto vesmíru, postupne je odokrývaná aj mytológia a lore. Niekedy som mal dokonca pocit, že nás režisér vyslovene vodil až príliš za ručičku. Čo je na jednú stranu vlastne dobre, keďže s najväčšou pravdepodobnosťou týmto prístupom mnohých zúčastnených zainteresoval do tohto sveta. Duna je komplexným, vrstevnatým a funkčným svetom, u ktorého prevažujú rôzne témy, myšlienky, idey, i pokročilé sci-fi koncepty. Táto komplexita je podchytená dumavým sci-fi príbehom s presahom, nad ktorým sa dobre premýšľa a filozofuje. Dune je skutočne tým robustným, inteligentným, hĺbavým, chytro napísaným a nadmieru pohnutlivým Sci-Fi počinom, ktorý tu dlhé roky nebol, celé je to zintenzívnené krásnym a dojemným príbehom o prekonávaní strachu a prijatí zodpovednosti, hoci pomalejšieho rázu. Najkrajšie a zároveň najsilnejšie myšlienky sa koncentrujú okolo hlavného hrdinu príbehu, Paula (Timothée Chalamet), ktorý musí čeliť vlastnému strachu. Tu sa naskytuje zaujímavé posolstvo, že človek sa najprv musí naučiť kontrolovať sám seba a ovládnuť svoj strach, skôr než začne viesť a neskôr aj vládnuť ľuďom. Príbeh ďalej pojednáva o politicky vykonštruovaných mocenských bojov a kolonializme, ktoré sú obsiahnuté intrigami, paktami a zradami. Za eskaláciu vojnového konfliktu môže do veľkej miery sám cisár, ktorý sa prostredníctvom spojenectva s Harkonnenmi pokúsil kompletne vyhladiť jeden z najsilnejších rodov - Atreides. Rod Atreides sa rozhodol uplatniť svoje lénne právo udelené cisárom na planétu Arrakis, avšak bola to pasca. Toto politické pleticharenie a politikárčenie mi pripomínalo dosť Game of Thrones, film Dune je de facto akousi obdobou Hry o Tróny, len miesto fantasy prostredia sa to tentoraz odohráva v sci-fi kulisách. A namiesto boja o Železný Trón tu máme boj o vzácne korenie Melange. "Hra o korenie" :D. Film je ideovo až pozoruhodne aktuálny, najmä čo sa týka ekologických a environmentálnych problémov spätých s pobytom na planéte piesočných červov. Duna hovorí o ochrane pôvodného ekosystému i o vzťahu ľudstva k prírode. Okrem toho tu môžeme nájsť aj mnohé kultúrne a náboženské vplyvy - miešajú sa tu rôzne kultúrne prvky, ale podstatne silnú sugesciu má v tomto diele práve islam a iné filozofie a náboženstva známe z ďalekého východu typu budhizmus a hinduizmus. Film si krásne ponecháva svoj mysticizmus, ktorý má svoje zázemie práve v sufisme - islamskej mystike. Objavuje sa tu predestinácia, akési proroctvo o mesiášovi (spasiteľovi sveta), áno, hlavné motívy svätých kníh ako Biblia, Korán či Tóra. Táto úloha vyvoleného spočíva na bedrách Paula Atreidesa, ktorý zákonite máva vízie, predtuchy a výjavy, a to nie iba počas snových sekvencií. Výrazne jeho moc narastie po príchode na planétu Arrakis, kedy sa dostane do kontaktu s jej mystičným charakterom - môžu za to psychoaktívne účinky korenia melange. Paul zdedil po svojej matke, Lady Jessica Atreides (Rebecca Ferguson), aj silné psychické schopnosti. Totižto Lady Jessica pohádza zo sesterstva Bene Gesserit (v podstate by sa to dalo označiť za náboženskú sektu), ktoré disponuje takýmito fascinujúcimi duševnými vlohami. Obzvlášť telepatická technika tzv. "Hlasu" - je ozaj účelnou zručnosťou, ktorú sme mali príležitosť vidieť u Jessicy, tak aj u Paula. Je ozaj pozoruhodné, koľko myšlienkových pochodov sa Denisovi Villeneuveovi podarilo naakumulovať do tohoto veľdiela, i keď je na druhú stranu pravda, že hlavnú zásluhu má na tom bohatá knižná predloha od Franka Herberta. Každopádne, Denis si zaslúži uznanie za to, že túto zdanlivo nesfilmovateľnú látku uchopil tak, ako ju uchopil, a rozdelil jednu knižku na dve časti. Takže Dune: Part One je iba akýmisi prológ do tohoto univerza. A konečne sa dostávam k hereckým tváram, keďže tento epesný spektákel oplýva absolútne vynikajúcim hereckým ansámbelom, ktorý sa dá dokonalo stotožniť s pestrofarebnou mozaikou postáv. Jednotlivé charaktery emocionálne velice solídne fungujú a Denis sa pohral i s ich psychologickým prekreslením. Do diania som bol skrz bravúrne herecké výkony naozaj veľmi silno emocionálne zainvestovaný. Timothée Chalamet ako Paul Atreides bol neskutočný, Zendaya ako Chani bola nádherná, Rebecca Ferguson ako Lady Jessica bola ohromujúco očarujúca, Oscar Isaac ako vojvoda Leto Atreides bol parádny a Jason Momoa ako Duncan Idaho bol zábavný, veľmi sympatický a charizmatický. Stellan Skarsgård ako barón Vladimir Harkonnen a Dave Bautista ako Glossu Rabban boli zase pekne desivý. Teraz len dúfať v to, aby si Duna na seba zarobila, pretože by to bola preveľká škoda, keby nevzniklo pokračovanie hodné tohoto filmu a potenciálna nová science fiction franchise. Duna vo mne bude dunieť asi už nadosmrti. "I must not fear. Fear is the mind-killer. Fear is the little-death that brings total obliteration. I will face my fear. I will permit it to pass over me and through me. And when it has gone past I will turn the inner eye to see its path. Where the fear has gone there will be nothing. Only I will remain." () (méně) (více)