Režie:
Gaspar NoéScénář:
Gaspar NoéKamera:
Benoît DebieHrají:
Sofia Boutella, Romain Guillermic, Souheila Yacoub, Kiddy Smile, Claude Gajan Maude, Giselle Palmer, Taylor Kastle, Thea Carla Schott, Sharleen Temple (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Poslední noc v chatě uprostřed lesů, zima 1996. Třicítce tanečníků a tanečnic končí intenzivní trénink na turné v USA, zbývá už jen závěrečná party. Na vinylech Daft Punk nebo Aphex Twin. A k tomu jedna velká nádoba sangrii, která na chvilku zmizela z očí... Drogový muzikál či taneční horor Climax získal v Cannes pověst nejlepšího snímku režiséra Gaspara Noeho, zvítězil v sekci Quinzaine des réalisateurs a stal se jedním z největších překvapení celého festivalu. Zrození a smrt jsou mimořádné zážitky. Život je pomíjivé potěšení. (Aerofilms)
(více)Recenze (335)
Hodně se mi to líbilo, byť ne bezvýhradně. Vadil mi ten zdlouhavý úvod s nesnesitelně banálními interview se všemi protagonisty, nesedla mi tam ta Angie na konci (Stouny jsem nikdy moc nemusel a tato jejich notoricky ohraná skladba na mě v kontextu jinak bezchybného soundtracku působila jako pěst na oko) a konečně mi občas vadila chaotická kamera, která mi bránila vnímat, co se vlastně děje na scéně. Jinak za mě ale velké nadšení - ten film má strašně zajímavý výběr herců, ta dlouhá taneční scéna je naprosto geniální, dokonalá hudební a obrazová stránka je kapitola sama o sobě, a celkově jsem v kině u Climaxu prožíval pocit, že jsem takový film asi nikdy neviděl. Takže už jen za tu velkou porci filmařské invence palec nahoru. UPDATE 18. 2. 2019 - Na druhé zhlédnutí v telce byl můj dojem výrazně vlažnější. V kině si člověk aspoň užije pořádně nahlas tu hudbu (plus samozřejmě efekt velkého plátna) - v telce toto odpadá, a zůstane jen hodně divný úvod s TV interviews, následovaný slušnou (rozhodně však ne "geniální") taneční scénou bez jediného střihu, a desítkami dalších minut, zaplněných jalovým žvaněním a více či méně uvěřitelnými excesy, u nichž jsem už nějak nenacházel důvod, proč chtít něco takového vidět. Ty občasné mezititulky v obraze s jakýmisi kvazimoudry jsou pak jen iritujícím detailem navrch. Myslím, že v telce ten film vůbec nefunguje, a nově by se mi už asi nelíbil ani v kině. ()
Takhle zvrtnutý večírek jsme tu ještě neměli. Geniální muzikálové jednozáběrové intro, zopár keců pro poznání postav a jde se na to. Pro účastníky/nešťastníky nežádoucně efektivně namíchaná sangria umí kouzla. Koulervoucně vtahující tripový zážitek z Noého filmografie nejpodobější Enter the Void, ale tentokrát na prostoru pár místností a jedné chodby. Tančení a jančení, kolektivní paranoja, halucinogenní šílenství. Napínavé a místama až děsivé, na Noého však nakonec v sexu i násilí docela umírněné. Čtyři hvězdy v rámci festivalové atmosféry (rozuměj konstantním hladu po inovatívních věcech), ale jinak je to stejně bezobsažná a do své formy zahleděná blbina s rádoby filozofickým vhledem jako většina jeho filmografie. [Cannes] ()
Podmanivá Noého provokace, která do značné míry testuje divákovu výdrž a trpělivost. Takhle - jestli bych to dal doma u PC, to si nejsem jistý. Ve Velkém sále Thermalu na KVIFF ale oba palce nahoru. Už na začátku, když Noé servíruje závěrečnou scénu a titulky teprve následujícího filmu, je jasné, že nás nečeká film, který by hrál striktně podle pravidel. Taneční číslo v úvodu geniální. Následující ukecaná pasáž mě ztrácela, ale s tím, jak sangrie s LSD začínala působit, si mě Climax zase získal. Závěrečná půlhodina je zatěžkávací zkouškou na divákovy smysly, sestupem do totální temnoty a stavu posunutého vědomí, až se mi z toho hlava zamotala. Zážitek ne v pravém smyslu slova příjemný, ale silný. ()
Nevěříš, nechápeš, ale jedeš v tom s nima, díky Gasparovi zručně natočené hudební i obrazové intezivnosti. Ovšem kromě dokonalé obsahově prázdné provokaci nic jinýho nedostaneš. Jsem rád, že jsem měl možnost vidět zrovna Gaspar Noého na projekci osobně, celou jsem mu koukal na hlavu v naděju, že se dostanu uvnitř a zřím. ()
Jak vidím Gaspar Noé, hned jsem v pozoru. Počítám s abstraktním námětem, absurdním zpracováním a celé to bude na atmosféře devadesátkového francouzského techna a houseu. Tady prostě není moc co řešit. Filmařsky je to skvost. Úvodní taneční scéna představuje, že i v tom největším tanečním zmatku se dá najít obrovský kus linearity. Výbornej vstup do světa tanečníků, kteří následně trošku nudně kecají nesmysly do kamery, aby se představili. V tu chvíli režisér zajímavě odkazuje na osmdesátkové horory, čímž si u mě taktéž vysloužil respekt…no a pak to vypukne. Nemá smysl cokoliv psát, tohle se musí vidět. Šílenství na filmovém plátně, záběry, které si hrají se zvuky, obrazy, s pozadím, kamera, co vytváří neuvěřitelné kreace…a především dění, které si nevymyslíte. ()
Intenzivní, tísnivé a opulentní formou. Film, který vlastně nemůžu nikomu doporučit (dvojnásob ne lidem, kteří Gaspara Noého neznají), protože jeho sledování je každou minutu více a více nepříjemné. Ve výsledku jsem však cítil nejen úlevu z útěku ze sálu, ale hlavně postupný pocit pronikání do celého "utančeného cirkusu". PS: málokterý film dal mému ťukání prsty na koleno tak pevnou a dlouhou melodii, některé scény jsem i díky hudbě vnímal jen s odstupem (jako poletuíjcí kamera...) ()
Teplí, sjetý tanečníci a ještě k tomu Francouzi... Můžu si za to sám, že na to koukám. Zrůdně dokonale natočený film, nekompromisní tvůrčí vize a výsledek, který vypadá určitě tak, jak mistr chtěl. To nic nemění na tom, že pro mě osobně to byl jeden z nejnepříjemnějších filmů na sledování vůbec. Měl jsem chuť na ten barák hodit atomovku. ()
,,SMRT JE MIMOŘÁDNÁ ZKUŠENOST.…“ /// BACHA! Je to plný spoilerů, protože je to píčovina! V poslední době mám dojem, že jde vo to světu ukázat, komu víc filmařsky jebe. Gaspar Noé má našlápnuto na hódně dobrý umístění… Ale k filmu - čekám… čekám… půl hodiny čekám… co jako se bude dít. Úvodní dlouhý video z konkurzu na tanečníka. Pak dlouhej (beru – celkem zajímavej) extravagantní tanec. Pak volná zábava. Hraje debilní (ňáký techno) hudba a oni (jako voni všichni – je jich nevím… 15? 20?) pro změnu tančej a chlastaj. A kecaj. Jen tak… a pak vo píchání. A dlouho… dlouho… (nebo se mi to aspoň zdá). A furt hraje ta sračka. Pak zase tančej – teď jedou sólo… (tak holkám to celkem sluší. Je v tom kus erotiky – což má tanec dávat, ale … prostě rychloposuv!). Naštěstí se pak jedna vymočí na stojáka, takže by se mohla zábava rozjet. Jelikož furt hraje ta debilní hudba, postupně jim začíná mrdat v kebuli ( - že by měli půlhoďku na to, aby chcípli?). Někdy hezky, většinou ale teatrálně. A furt hraje ta sračka. Ozývaj se šílený výkřiky, vobčas nějakej záchvat a pak – zásadní věc – JE TICHO!. Kurva… jen na chvíli… Navíc těch mrtvejch nepřibejvá. Lesbická scéna – tak kolik na ni máme času? Aha… tak zase nic (ale nějaký prcání tady je. Ale stejně je vidět piču. Teda vlastně není…)…. Další hororovej art. Lehce erotickej, magorskej a úchylnej. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Vod prdele se držím dál. Smrdí hovnama. 2.) Čekal jsem, kdy a koho napadne dát závěrečný titulky na začátek, úvodní doprostřed…. 3.) Thx za titule „doummais“ a „Kasparov“. /// PŘÍBĚH ne HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Nefetuji, neberu drogy a nehulím trávu, tudíž pro mne je film "Climax" megasračkou roku! 💩💩💩💩💩 ()
Agresivní,provokativní, kontrovérzní a hranice posouvající francouzský Gaspar Noe natočil svůj nejlepší počin a je to opět originální, neotřelá a nepříjemně dusná podívaná. Film je dokonce založen dle reálného příběhu, o třiceti tanečnících, kteří končí své Turné v USA a hodlají jej pořádně oslavit, avšak večer se zvrtne, když v podávané Sangrii je mixlé LSD a bohužel né každý se dožije rána. Taneční hororový drogový muzikál jediný svého druhu a dostatečně působivý, aby diváka zaujal, byť je dobré dopředu znát režisérovou předešlou tvorbu, abyste měli představu, do čeho jdete. Úvodní taneční číslo je naprosto dechberoucí a úchvatné ( Ti borci jsou holt jinde) a sedly mi i vtipné narážky na sex, jakmile se však párty rozjede v plném proudu začne halucinogenní tripoidní jízda, kde všem zúčastněným prožívající noční můru věříte. Pár scén nepříjemných byť s násilím se lehce šetřilo, ale vynahrazuje to solidní hudba, taneční kousky, moc rajcovní roštěnky, sexuální scény a originální kamera s filtrem v závěru byť pro někoho až moc chaotické. Sofia Boutella opět válí a co jsem ji poprvé spatřil v Kingsmanech, tak od té doby pouze překvapuje a šokuje! Za mě solidní. 80% ()
Noé tančí extra hříšný tanec a s jeho pomocí zvládá docela dlouho hypnotizovat a fascinovat. Jenže při stonásobně natažených dialozích už se dostavil pocit, že někdo natahuje mě. A to v tu chvíli ještě nebyla na programu očekávaná salva samoúčelného násilí a otravných machrovinek za doprovodu tolika kamerových veletočů, že jsem se tomu, jak se sveřepý režisér odmítá už takových let pohnout z místa alespoň o píď, musel skoro smát. A vůči podobně vystavěným bobříkům divácké zdatnosti jsem trpělivost už ztratil. ()
Z hloubi já bych spíš rád zařval, že je to jen ODPUDIVÁ BEZOBSAŽNÁ FEŤÁCKÁ ALTERNATIVA PLNÁ DIVNOLIDÍ A NOÉ UŽ SE ZAHONIL MOC DALEKO (což není úplně nepravda), audiovizuálně ale zase jednou nášlap a místy magnet do tý míry, že mi nic pod 3* s klidným svědomím stejně neprojde. Škoda absence pořádně sick vyhrocení ve finále, radši bych od něj přeci jen něco dějově "normálnější" a v sobě bližším prostředí, nejsem nej cílovka, pořád ale uznání a jako slušně podaná a mile intenzivní jízda. ()
Gaspar Noé s nejsilnější dávkou lsd. Kamera opět působivě experimentální. Statiku zde nehledejte. Nejhorší ale je, že Noé nepřináší, ani nesymbolizuje filmem žádnou výpověď a zanechává divákovi pouze vizuální efekt a ještě k tomu na hranici snesitelnosti. V rámci nočního festivalu skvělá věc, ale pro mě i přes lásku k experimentálním filmům příliš slabé. [MFF Cinematik 2018] ()
Nerozumím tanci, ale úvodní taneční kreace byly naprosto fantastické. Dlouhé, pro mě příjemně hypnotické záběry, mistrů šíleného moderního umění dokázaly již od počátku předčit jakákoli očekávání od tohoto filmu. Později rozjeté "peklo" pak plně odpovídalo tvorbě Gaspara Noé, co dodat. Jde o atmosféru, záběry, z nichž se dělá až trochu nevolno, kontroverznost, podivnost. Takové abstraktní umění ve své lepší formě. Paradoxně celému filmu chyběl trochu silnější závěrečný climax. :) 8/10 ()
Vlastně platí to samé co u Trierova Jacka - generické dvě hodiny s režisérem, který ztratil jakoukoliv možnost šokovat nebo překvapit, protože v tomhle ohledu už nemá kam svoje dílo vystupňovat od svých minulých věcí. Jenže zatímco dvě hodiny s Trierem strávím rád, Noe mě neskonale nudí. Debie občas udělá něco pěkného s kamerou, potud dobrý, ale z Trierova tlachání si pořád vezmu dost vtipu a zábavy, tady jen čekám, až to uteče. ()
Prostě nepříjemný. Někdo mluví o provokaci, někdo o brutálnosti, někdo o předvídatelnosti, někdo o prvoplánu... Pro mě to byl "jednoduše" nepříjemný film. Se vším všudy. Aka nezapomenutelný zážitek. // Překousnu hodně, jak ty mačistické kecy, tak ty vypatlané hlášky ze stran "něžného pohlaví" (téměř archaismus, což?), ale křik dítěte mě bude strašit dlouho. // Kamera a podmanivá hudba (rozuměj: jsi tam a tohle všechno se ti fakt děje) je na výbornou, jen to rozpoložení časové linky se mi zdálo neúměrné. ()
Zajímali by mě démoni v Gasparově hlavě a jakým způsobem je kočíruje, že ve filmu je dokáže přetavit v tak skvěle organizovaný bordel. “Život je kolektivní nemožnost. Smrt je výjimečný zážitek.” A dát si titulky uprostřed filmu si dovolí jen málokdo! Tuto acidovou jízdu si dám v kině rozhodně znovu. ()
Muahahahaha. Člověk si připadá tak chytrý, když některé ty inspirace a odkazy pozná ještě předtím, než si přečte zajímavosti. Jestli pak se Noému líbila "matka!" ? ()
Gasparova osnova je stejně ďábelská jako sebestředná. Začne se závěrečnými titulky, protože je autor nenávidí. Pak přijde na řadu interview s tanečníky, u kterého si máme hlavně všimnout, co je v knihovně a videotéce a následuje climax Climaxu v podobě bravurního čísla, v němž se perfomeři svíjí jako posednutí zlými silami. Improvizační scéna konverzací ve dvojicích je jen stafáž před krumping sólo výstupy a opožděnými úvodními titulky. No a druhá acid půle se věnuje úpadku babylonských stříknutým Danteho Peklem a kamera při ní hledá takové úhly, aby nám to v tom diskomfortu bylo jasné.. Kritici i kolegové to vesměs chválí, nicméně Noé je trochu špatný z toho, že se to týká filmu, kterému se ve své kariéře nejméně věnoval. Upřímně, jde to vidět. Připadalo mi to, jako kdyby se hoši z Partičky trochu sjeli a sehráli kombinaci her „Ptačí perspektiva“ a „Nespokojený režisér“. Než snahu šokovat publikum přehazovat na jiné, měl raději potlačit ego a vzít tu reklamu na parfém.. ()
Nejraději bych celý film rozdělil na 3 části: 1)Začátek, plný nudných keců o ničem střídající mistrovské taneční vystoupení a asi nejslabší část celého filmu, kde jsem se rozhodoval mezi jednou hvězdou a odpadem 2)Zlom, kdy se něco zvrtne a film nabere na obrátkách. Na chvíli jsem i uvěřil, že dám hvězdy 4 3)Vyvrcholení, kdy se film promění v naprostý chaos a není vidět skoro nic. Až vlastně po naprostý konec kdy přijde policie a jednotlivě se promítnou záběry na každého účastníka párty. Finální verdikt: Nebylo to špatné a rozhodně to bylo svým způsobem i jedinečné. Věřím, že na film budu ještě vzpomínat, ale tak jako tak dávám jen hvězdy 3 (68%) ()
Reklama