Režie:
Roman PolańskiScénář:
Ronald HarwoodKamera:
Paweł EdelmanHudba:
Wojciech KilarHrají:
Adrien Brody, Emilia Fox, Michał Żebrowski, Ed Stoppard, Maureen Lipman, Frank Finlay, Jessica Kate Meyer, Wanja Mues, Richard Ridings, Anthony Milner (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Polsko je v srpnu 1939 bez jakéhokoliv varování napadeno německými vojsky. Život mladého, mimořádně talentovaného a úspěšného pianisty židovského původu Wladyslawa Szpilmana se tak změní k nepoznání. Jeho rodina je donucena po obsazení Varšavy Němci postupně přijímat tvrdé a ponižující restrikce zaměřené proti židovské komunitě. Nejprve rozprodávají majetek, který rodina dlouhá léta shromažďovala, včetně pianistova drahocenného klavíru. Pak se musí podřídit ponižujícím pravidlům a nosit pod hrozbou přísného trestu na rukou Davidovu hvězdu. Jsou přestěhováni do uzavřeného areálu obehnaného vysokými zdmi - na místo, které brzy vstoupí do dějin jako Varšavské ghetto, ve kterém živoří půl miliónů Židů. S postupujícím časem začínají transporty do koncentračních táborů, jimž se nevyhne ani Szpilmanova rodina. Wladyslaw se na poslední chvíli zachrání a s pomocí přátel se dostane za zeď, kde až do konce války přežívá v opuštěném bytě. (TV Nova)
(více)Recenze (1 111)
Je to těžké na filmu, který zobrazuje hrůzy války cokoli kritizovat. V tomhle rozpoložení se pravděpodobně nacházela "akademie" při nominacích na Oscara. Zatímco u Adriena Brodyho je to bez debat, tak v případě režie a především scénáře se mi zdá, že to byla přeci jen trošku úlitba (svědomí nebo čeho). Tak dokonalé to celé zase nebylo. Spousta vynikajících minut je vyvážena spoustou (stydím se to říct) nudných. A potřeba totálně šokovat naturalistickými scénami mi taky úplně nesedí. Jsem rád šokován jinými výrazovými prostředky (tak jak to dokázal Schindlerův seznam). Shrnuto - dobrý film s vynikajícím Brodym, který by hlavně mladí měli mít jako povinnou četbu. Je to tak 70%. P.S. Rád si nechávám film v sobě "doznít" u závěrečných titulků a tady je ke všemu fascinující obrazová stránka. ()
Filmársky zručne odrozprávaný príbeh, ktorý krištalizuje príliš dlho a príliš odosobnene na to, v čo nakoniec (ne)vykrištalizuje. ()
Nádherný, přenádherný film. Nevim, jestli jsem víc nadšená z režie nebo z Adriena Brodyho, který mě už zaujal v Krvavém létě, ale tady to je opravdu zasloužený Oscar. Takhle to má vypadat - bez patosu, hysterie a citového vydírání, plyne to jemně a nenápadně, občas se při vší tragice i usmějete..... a rozhodně vás to unese. ()
Jakkoli jde u Nože ve vodě o jediný Polanského čistě polský film, Pianista je jediný jeho film o Polsku. Jakkoli se mi příčí aplikace auteurského konceptu a čtení snímku jako projekce osobního života historického autora (samozřejmě prizmatem implikovaného autora), u Pianisty jde velmi okázalé a velmi intenzivní Polanského vypořádání se s traumatizující holocaustovou zkušeností. Film je nejvíce působivý ve chvíli, kdy opustí většinu postav a začne vyprávět o hlubokém symbiotickém odlidštění města a člověka. Čím zničenější a zpustošenější Varšava ve filmu je, tím „méně“ musí být Szpilman člověkem, aby přežil. ()
Oscar 3 : Režie, Herec HR - Adrien Brody, Scénář - A + 4 nominace: Nejlepší film, Kamera, Kostýmy, Střih. Zlatá Palma ()
Nechci být příliš patetický, ale více takových filmů!! Aby lidé nezapomínali, jaké hrůzy se děly, jakých svinstev je schopna lidská rasa sama na sobě, aby se něco podobného už více neopakovalo. A Adrien Brody - ten mně naprosto dostal! Úplně jsem s ním prožíval jeho roli, byl naprosto strhující a jsem moc rád, že toho Oscara dostal právě on. Stejně jako Mistr Polanski, kterému nacisti vyvraždili rodinu a on moc dobře věděl, o čem vypráví. Na tomto nádherném, strhujícím díle to bylo jasně vidět. ()
Perfektně zobrazené hrůzy druhé světové války a fantastický (Oscarový) výkon Adriena Brodyho. Sice místy zdlouhavě natočené, ale přesto moc zajímavý, poučný (tímhle slovem si nejsem 100% jistá) a někdy i drastický. Ale tak to bylo. ()
Kruté, působivé, pravdivé... 85% Zajímavé komentáře: Redlum, Arius, PALINO, chlebos, Othello ()
Syrový a pravdivý příběh. Dokáže zaujmout v podstatě jen hereckými výkony a kamerou velmi dobře. Film má určitě i svá slabší místa, ale ta silnější, kdy se člověk prostě dívá na plátno vnímá tu hrůzu a čeká, co ještě přijde, je stokrát vynahradila. Bravo! ()
Další film, který nám nevědoucím divákům ukazuje, že Židé to měli za války opravdu hodně těžké... Poslední, co bych chtěl, je nějak tohle téma zlehčovat, ale už asi stý film podle jednoho a toho samého mustru vidět vážně nepotřebuju. Prvoplánově ukazované utrpení naprosto vedlejších postav, které se objeví, zemřou, či zaplakají, a dál už na ně scénář ani nevzpomene, ve mně žádné skutečné emoce nevzbudí. Mnohem působivější je ten téměř postapokalyptický survival ve třetí čtvrtině snímku (kdyby měl celý film takový ráz a atmosféru, byla by to neskutečná pecka!), jenž však trpí jen velice těžko uvěřitelným následujícím děním. Je mi naprosto jasné, proč má Pianista převážně kladné ohlasy (nedotknutelný námět a citové vyděračství zmůžou mnoho), ale kromě prvotřídních hereckých výkonů zde neshledávám nic, co bychom už neviděli jinde a lépe... ()
Nacisti Romanu Polanskemu velmi tragicky zasáhli do života. Obávám se však, že slovo tragédie není přesný výraz na vyvraždění rodiny. Bohužel nenacházím však žádné jiné slovo. Nenachazím ani žádné slovo k obsahu filmu a proč bych taky měl nacházet slova, když mluvili mé oči jejíchž náplní se na 150minut stali slzy. Slzy, jako vyjádření obrovského nepochopení nad činy odporných a hnusných nacistických zvěrstev na druhých lidech. ()
Je to na pomezí 3 a 4 hvězdiček, dolů jsem se přiklonil proto, že mi ten film přišel takový lehce "nedomrlý". Jak tady už myslím někdo zmiňuje, mohlo to být tak silné jako Schindlerův seznam, ale až na pár okamžiků se to Spielbergově velkofilmu ani nepřiblížilo. Škoda, celkem dost jsem si od Pianisty sliboval. Btw. Zase po letech jsem ve filmu měl možnost vidět hrát (resp. vyskytovat se) Katarzynu Figuru. Tento kdysi výstavní artikl polského filmu jsem takřka nepoznal - těžko říci, zda to bylo namaskováním (spíše ne), anebo prostě tím, že její bývalá krása je tatam (spíše ano). ()
║Rozpočet $35miliónov║Tržby USA $32,572,577║Tržby Celosvetovo $120,072,577 ║ Adrien Brody v životnej úlohe, silná dráma. /videl v kine: 85%/ ()
Roman Polanski je jeden z mých oblíbených režisérů a všude uznávaný Pianista je jedním z jeho nejlepší děl. Skroo každý se nevyhne srovnávání s jinými válečnými dramaty, ale Polanski se nejlíp ze všech dokázal věnovat jedné postavě a ne válce v pozadí. Adrien Brody je dokonalým pianistou, kterého si zamilujete za každou cenu. Válka v tomhle filmu nevypadá ani tak hrozivě, jako její důsledky. Vše je poměrně komorní. Vidíme jednu uličku a děj na ní. Střelbu, rebélii, malý výbuch... Vše na malém prostoru a přesto velmi působivé. Pianista je minimalistická a citlivá studie jednoho člověka v jeho nejhorším životním období, v kterém nemůže nejen plnit své touhy, ale ani svobodně žít. Neoddělitelně k filmu patří jeho úchvatná hudba, která pro všechny milovníky piána je opravdovým skvostem stejně jako hlavní téma, které je nezaměnitelné. ()
Scénář: Ronald Harwood .. Holocaust je silné téma. O tom není třeba jakýchkoliv debat. Vše, co se ve filmu Pianista odehrává, by působilo místy přehnaně a samoúčelně (např. střílení ležících lidí do hlav pro nic za nic) nebýt toho, že se jedná o převyprávění smutné a stále ne tak dávné historické události, jenž byla jednou z největších životních katastrof pro miliony lidí po celém světě. Bohužel pro film, musím konstatovat, že mi lehce vadilo celkové pojetí snímku. Mnoho událostí a scén je zobrazeno s odstupem, často jen z přivřeného či rozbitého okna a to dosti ubírá na nějakém hlubším, intenzivnějším prožitku. Vidíme vznik Varšavského ghetta, jež bylo jen „přestupní stanicí“ do vyhlazovacích táborů a po jeho vyprázdnění se vyprázdnil i film. Zbyla jen tajné putování z bytu do bytu a pozorování okolních událostí... Výtečný pianista Wladyslaw Szpilman a jím interpretovaná přenádherná hudba na pozadí trpkých událostí druhé světové války, by pro mne samy o sobě stačily na obhájení pěti hvězdiček. Ty jsem ovšem nakonec neudělil z výše popsaných důvodů. ()
Kedze mam slabost pre filmy z 2. svetovej vojny, a najma tie o Holocauste, je pre mna tento snimok urcitym mementom a stelesnenim (ne)ludskosti, nadeje, tuzob, ale zaroven aj zverstiev a toho, aki sme my ludia k sebe neuveritelne zli. Co viac dodat k tomu bravurnemu snimku. Asi nic, akurat len to, ze je to naozaj kus majstrovskeho diela, ktore nema slabe stranky a mali by ho povinne vidiet vsetci, ktori zabudaju a pripadne ti, ktori maju tendencie popierat bestialnost Herr Fuhrera... ()
Polanského opus magnum, evropský koprodukční velkofilm Pianista, je v podstatě malé komorní drama - drama muže, výjimečného umělce, na jehož pohnutém osudu je symbolicky demonstrována zrůdnost běsnění, které rozpoutali Němci v průběhu svého opanování Evropy během druhé světové války. Není třeba emocionálně vypjatých záběrů (Schindlerův seznam) ani agresivně útočících scén válečné vřavy (vojín Ryan), nemluvě o patosu (Ryan) či naturalismu a syrovosti (Jdi a dívej se), Pianista si vystačí jen s prostým vylíčením jednoho obyčejného osudu neobyčejného člověka, umělce ve velmi neobyčejné a pohnuté době. Wladyslaw Szpilman (v podání skvělého a typově přesně zvoleného Adriena Brodyho) v podstatě jen prochází svým životem, nechává se unášet proudem doby, nesnaží se oponovat či plavat proti proudu, ale i tak to stačí na to, aby divák pochopil, proč byl holocaust tím, čím byl - selháním mravnosti, humanity, kulturnosti, ale hlavně koncertem běsů, tichým a téměř decentním a v podání nacistů zrůdně kultivovaným mávnutím křídel smrti... ()
Část v ghettu bezchybná, působivá a místy snad i nezapomenutelná. Zbytek vlezlý a až iritujícím způsobem prvoplánový. Škoda, Szpilmanův osud totiž skýtal materiál pro silný snímek po celou stopáž. ()
Um Silvester zu feiern! Možná i lepší jako výpověď o individuální vůli žít než svědectví o holocaustu. V každém případě krásné z hudební a vizuální stránky. ()
Do uvedení Fabelmanových byl nejosobnějším filmem Stevena Spielberga zcela jistě Schindlerův seznam. Právě příběh Oscara Schindlera je dodnes vnímán jako nejvýraznější představitel filmů, které pojednávají o holokaustu a vyvražďování židů za 2. světové války, Schindlerův seznam ovšem rozhodně není jediný výrazný zástupce tohoto subžánru. Společně se Schindlerovým seznamem a tragikomickým Život je krásný Roberta Benigniho nejvýraznější trojlístek jistě tvoří Pianista Romana Polańskiho. Pro polského režiséra je totiž téma mnohem osobnější nežli pro Spielberga (který se narodil až rok po konci války). Polanski totiž konkrétně zažil existenci ve Varšavském ghettě, právě v něm mu umřela matka a s otcem se Polanski shledal až po konci 2. světové války. Polańskiho Pianista tak nebyl natočen pouze jako rekonstrunce silného příběhu Wladyslawa Szpilmana, ale také jako jistá forma terapie pro samotného Polanskiho. Po roce 1969, kdy došlo k vraždě Polanskiho ženy Sharon Tate spolu s jejich nenarozeným dítětem kultem Charlieho Mansona, byl v USA v roce 1978 na Polanskiho vydán zatykač za údajně zneužití nezletilé. Polański se tak dodnes musí vyhýbat přítomnosti v USA, protože by byl okamžitě zatčen. V roce 2002 si přesto díky Pianistovi došel pro Oscara za nejlepší režii a i bez jeho přítomnosti mu sál tleskal ve stoje. Po vzoru Martina Scorseseho (Skrytá identita) se jistá dá polemizovat nad tím, že Polański dost možná nezískal Oscara za svůj nejlepší snímek (stačí si vzpomenout na dodnes mrazivé Rosemary má děťátko nebo mistrovsky napsanou Čínskou čtvrť). Pianista je ovšem dle očekávání filmem, který s diváky rezonuje nejsilněji. Především proto, ž se skutečně prezentuje mrazivý a nepříjemný příběh, který je ještě umocněn faktem, že se Adrien Brody v roli Wladyslawa Szpilmana vydal cestou Stanislavského metody. Pianista je příběhem, ve kterém titulní hrdina rázem přijde o vše. O rodinu, o zázemí, o jistotu, pocit bezpečí, pocit naplnění. Brody se poté na roli připravil poctivě. Prodal svůj byt i auto, rozešel se se svou přítelkyní, začal se držet v ústraní a zhubl 14 kilo (dvě vejce, zelený čaj a dušená zelenina s kousky kuřete to jistí). K tomu přispěly také poctivé čtyři hodiny hraní na piano denně, pak už stačilo sledovat pouze oddaný Brodyho výkon, který z něj dodnes ve věku 29 let činí nejmladšího herce, který si pro Oscara došel. Není se čemu divit, protože Brodymu bylo snadné uvěřit všechno to utrpení, ztrátu a především role muže, kterému snad skutečně zbyla už jenom pouze vášeň pro hraní na piano a přes všechnu možnou tragédii v jeho života nějaká snaha o přežití. Konstantin Sergejevič Stanislavskij by byl hrdý. Filmy jako Schindlerův seznam, Beniginiho Život je krásný nebo Pianista jsou potřeba, právě pro připomenutí, že se ještě nějakých 80 let nazpátek odehrávala neskutečná zvěrstva, ať už by se vám Dalibor Krupička a jemu podobní snažili tyto fakta vyvrátit. Pianista nesleduje příběh hrdiny ani spasitele, sleduje prostého člověka, který se snaží přežít v nelidském prostředí a období. Z Polanskiho uchopení je cítit ten správný cit, on sám se nacházel na stejném místě jako Szpilman, snažil se jednoduše přežít. Pianista je v tomto ohledu filmem o doutnajícím plamínku naděje, síle lidské vůle. Polanskiho režie možná není v rámci Pianisty ta nejvýraznější a snadno dává vzpomenout právě na Rosemary má děťátko, Čínskou čtvrť nebo i do velké míry nedoceněných 48 hodin v Paříži, přesto je v jeho režii pořád cítit silná ruka, která v moment, kdy Szpilman o vlas uteče transportu, probudí svou největší sílu. V uchopení Polanskiho je tak Pianista snadno více nežli nějakým výstřižkem z dějepisu a audiovizuální doplněk, který učitelům snadno ulehčí odpoledku. K tomu ostatně dopomáhá i přítomnost Wilma Hosenfeda v podání Thomase Kretschmanna. Jeden z anonymních tragických hrdinů 2. světové války je po Oscara Schindlera členem NSDAP, který se zvládl bohatě svým členstvím vykoupit, budované pouto mezi ním a Spzilmanem má poté sílu, kterou v závěru potrhává i Hosenfeldův nespravedlivý osud. Není nutné vyznat se v židovském náboženství, aby bylo jasné, že je divák postupně svědkem ponižujícího a nelidského zacházení, následně vyložených válečných zvěrstev a nechutného masakru. Pianista je důležitý film, kromě vyprávění příběhu Szpilmana totiž Polański využil inkluze, aby do Pianisty vložil své vlastní zážitky. Do jisté míry tak skutečně jde pro kontroverzního polského režiséra o terapii, která sice nikdy nevymaže tragické vzpomínky, přesto plní nejdůležitější účel - zobrazuje pekla spojená s holokaustem a svadí k zamyšlení nad tím, že dnešní doba možná není zase tak zlá, jak má nejeden z nás někdy sklon prohlašovat. Celým filmem se line hra na piano, závěrečné titulky doprovázené obdivuhodnou hudební virtuozitou, jak je ovšem piano krásný nástroj s nádherným zvukem, ani euforie s ním spojená nemůže zakrýt tragické pozadí ohledně příběhu Sziplmana i samotného Polańskiho. Pianistu není nutné vnímat jako mistrovské dílo, rozhodně by se ovšem neměla shazovat jeho důležitost.... () (méně) (více)