Režie:
Bohdan KarásekScénář:
Bohdan KarásekKamera:
Zdeněk EliášHudba:
Bohdan KarásekHrají:
Jenovéfa Boková, Miloslav König, Marie Švestková, Petra Nesvačilová, Lukáš Bouzek, Petr Marek, Marie Anna Václavek Krušinová, František Host (více)Obsahy(1)
Uvěřitelný film o pauze v manželství, stálosti vztahů, empatii a mnoha dalších věcech. Inteligentní, přemýšlivá, jemná komedie s Jenovéfou Bokovou v hlavní roli. Saša (Jenovéfa Boková) cítí, že se její vztah s manželem Karlem (Miloslav König) vyčerpal, a tak od něj na čas odchází. Nachází chvilkový azyl u Dušana (Bohdan Karásek), starého známého, který jim kdysi hrál na svatbě. Oba se snaží zorientovat ve svých vztazích a vzájemně jsou si v tomto tápání oporou. Celovečerní debut Bohdana Karáska klade důraz na přirozenost dialogů i hereckých výkonů. S neokázalou elegancí a subtilním humorem představuje svět třicátníků, kteří hledají, nacházejí a někdy i ztrácejí přátele i životní partnery. (Marienbad Film)
(více)Recenze (135)
Dogma 95 at its best, teda až na tu hudbu. Výborné pražské indiečko. Čistá, i když neokázalá a skrz naskrz rukodělná práce. ()
Pro diváka lačného filmu, v němž se toho hodně stane a vyřeší, může být sledování Karáskova zdařilého pokusu o český mumblecore, v němž se stane málo a nevyřeší v zásadě nic, frustrující. Karel, já a ty ovšem i tím, jak málo je naplňující, věrně odráží, jak žijí a přemýšlejí dnešní mladí městští intelektuálové. Film vzdor svému minimalismu a omezení záběru na malý vzorek příslušníků generace Y zároveň podobně jako filozofující walk-and-talk filmy Erica Rohmera či Richarda Linklatera otevírá řadu univerzálních témat. Tím klíčovým je nepolevující existenciální úzkost z toho, že se stále míjíme se svým „správným“ životem.___Nejistota je duševní stav zažívaný ve filmu s krátkými pauzami nepřetržitě takřka všemi postavami. Trvalému porozumění se jim paradoxně nedaří dosáhnout kvůli neustálému hledání jistoty, kterou vztahy z vlastní podstaty vylučují. Kvůli svému nastavení nedokážou některé skutečnosti v zájmu vlastního štěstí prostě ignorovat. Neumí tak být spolu, ani bez sebe, zas a znovu se scházejí a rozcházejí, hledaje sebe samé i člověka, po jehož boku budou moct sebou samými pohodlně být.___Trvalá nespokojenost kvůli nepřehlednosti bytí člověka sice vysiluje, ale možná i díky ní neustává ve snaze přesáhnout sebe samého a dál se vyvíjet. Nepřetržité kritické zkoumání vlastních stavů a vztahů, v jejichž pojmenovávání jsou hrdinové podstatně úspěšnější než v jejich řešení, je ostatně i hlavním hybným prvkem vyprávění. Karásek vystihuje nestálou povahu (nejen) partnerského života jednak nenucenými dialogy, prozrazujícími výjimečný cit pro rytmus a nuance lidské řeči, jednak přirozenou návazností přesně odpozorovaných situací. Dějí se jedna za druhou bez vykonstruovaných dějových zvratů, velkých konfliktů či složité vztahové kombinatoriky. Karel, já a ty zachycuje život postav zdánlivě bezprostředně, bez ohledů na požadavek pevně strukturovaného dramatického útvaru s vyvíjejícími se charaktery a silnou pointou. Ke spontaneitě a nahodilosti, které brání tomu, aby se téměř dvouhodinový film stal předvídatelným a těžkopádným, přispívá také natáčení v autentických pražských lokacícha přirození herci, obtiskující do rolí kus ze sebe samých.___Samotné dosažení opravdovosti, jaká je v české kinematografii ojedinělá, představuje výjimečnou hodnotu. Karel, já a ty u ní ale nezůstává. Věrná nápodoba skutečnosti Karáskovi slouží k tomu, aby mohl bez okatého předkládání velkých životních pravd přesně vypovědět o pomíjivosti vztahů, nenaplněných očekáváních a věčně se opakujících životních cyklech. Ve své jednoduchosti jde o neobyčejně promyšlený film. 80% Zajímavé komentáře: Hwaelos, zencitizen, elgreco, Syndrom, Marthos ()
Neuvěřitelně živej a chytrej film, s dialogy, který ocení člověk, který se nedívá na svět povrchně. Jsem unesen tak, jak jsem nikdy nečekal, že bych mohl u "bytového" a celkově malého a nezávislého filmu někdy být. Ani tomu Kamilovi Filovi jsem nevěřil, že ty skoro dvě hodiny utečou jako voda a já si tak lebedil, že bych snesl i další. Musím zahanbeně přiznat, že je ostuda, že já, který se o film zajímám tak intenzivně, jsem o Bohdanovi Karáskovi až do sklonku roku 2019 nikdy neslyšel a jeho další snímky je pro mě přímo povinnost dohnat. 100%!!! ()
Mě tohle přišlo jako velmi věrohodná vztahovka. Může možná působit chladně a odtažitě, ale pokud se člověk přisaje na hlavní hrdiny, tak ten jejich zmatek v tom co vlastně chtějí v partnerském životě je za mě velmi dobře trefenej. Bohdane, koukám, že si se natačení vysral, docela škoda, protože nic podobnýho si teď z hlavy nevybavuju a originalita a reálnost je to co se český kinematografii zoufale nedostává a ty si jí to dal. ()
Trochu hyperaktivní mumblecore - nebyla to dost nuda! Ale tak já nutně nepotřebuju, aby to bylo žánrově čisté, živější styl mi vyhovoval. Zajímavý experiment - byť v důsledku film pro tak pět diváků. ()
„Jak dlouho si myslíš, že to se mnou tady vydržíš?“ - „No tak samozřejmě, než mě začne srát tvůj parfém, že jo, to je jasný.“ Aneb jak někomu „elegantně“ říct, že ho už nechci ve svém bytě…Čekal jsem přímočarou „vztahovku“, která bude stát jen na Bokové a…chyba lávky! Film nabízí hlavně spoustu dialogů a myšlenek. Navíc má tahle konverzačka natolik civilní postavy, že většina z nich působí velmi přirozeně. Největší překvapení se ovšem týkalo protagonistů. Hlavní postavu Alexandry (na Lva nominovanou Bokovou) totiž téměř zcela zastínil „neherecký“ Dušan (ztvárněný samotným režisérem). Asi tomu pomohlo i to, že jsem mu rozuměl nejvíc a zklamal mě až cca 10 minut před koncem (což se ale dalo pochopit vzhledem k předešlému). A ten žánr komedie….film sám o osobě není vtipný, některé ze situací vám tak přijdou nejspíš jen tehdy, pokud jste je na vlastní kůži zažili (a já se zasmál hned několikrát). Podtrženo sečteno, slušné 4*. „Co ty? Jak se máš?“ - „Tak to nevím.“ - „Ty nevíš, jak se máš, jo?“ - „Tak…asi tak, jak si zasloužím.“ ()
Já sem teda velmi dalece od nějakýho experta na tuzemskou filmovou tvorbu, ale ty bláho, jestli tohle není jedna z nejlepších českých vztahových konverzaček, tak už nevím, co jinýho by mohlo bejt. Takhle podobně živoucí dialogy vměstnat do přirozeně uvěřitelného scénáře, to se prostě jen tak nevidí. Richard Linklater si během tohoto snímku dělal poznámky! ()
Povedená vztahovka, na které si člověk musí spravit chuť poté, co si vzpomene na Bábovky, kde vztahy, chování a charaktery postavy byly absolutně mimo mísu. Oproti tomu Karel, já a ty je filmem co se týče prokreslení postav přesným. Docela mě bylo líto Dušana, který je hrozně moc hodný, ale jaksi ne a ne v životě dojít ke štěstí. 70% ()
Tak spokojené diváky jsem dlouho neviděl... ()
Takový indie pocitový tlachání, který chvílema rve nervy, protože vyvolává dojem/pojem "mělcí lidi hluboce promlouvaj". Ale ono je to tak správně, takže těžko někomu něco zazlívat. Obsahově se jede na způsob post mortem pokecu o vlastním rozchodu - spoustu věcí víte, spoustu věcí ví ten druhej a jediný, o čem se nemluví, je to, co víte oba. Myšlenková konfrontace s někým dalším je pak vždycky obohacující a v jistým ohledu tenhle film "toho třetího" supluje dost dobře. Není objevnej, ale je chytrej a ve svým minimalismu kvalitně ukuchtěnej i naporcovanej, byť by porce mohly bejt menší. Skoro dvě hoďky jsou trochu moc. ()
Volejte třikrát hurá, ne raději přidejte, třikrát je málo, volejte stokrát hurá, český film se probouzí z kómatu. Znovu povstává a s netušenou vervou a neutuchající vášní se jde postavit po bok svých mezinárodních kolegů, aby jim ukázal, že nemá problém je položit na lopatky. Bohdan Karásek válcuje zkušenější kolegy a nastavuje si laťku neskonale vysoko. S příštím filmem bude mít zřejmě trošku problém, neboť očekávání budou obrovská. Ale od nového Menzela, Formana a Chytilové zkrátka kvalitu A ++ požadovat musíte. Karásek předkládá malý nenápadný skvost, který je založen na chytrých dialozích, propracované režii a skvostně civilních hereckých výkonech. Jenovéfa Boková patří k té nepočetné hrstce současných mladých dam, které byly obdařeny talentem, chutí hrát i pohledností. K tomuto nyní nezvyklému přírodnímu úkazu se přidává muž mnoha talentů, Bohdan Karásek, aby dokázal, že Jiří Menzel má následovníka, jenž se neztratí nikde v okolí filmové kamery. Aby toho nebylo málo, naskakuje Karásek i na uvolněné místo po Zdeňku Liškovi. Závist mi tepe ve spáncích a vybubnovává stále hlasitěji otázku, proč je svět tak nespravedlivý a jedněm nadělí talentu pro celý regiment, aby na nás ostatní již nezbylo. Bohdane Karásku, já mít širák, tak ho spolu se Cyranem odhodím v dál, jak jej před Vámi smekám. ()
Film, jehož trailer mě loni hodně zaujal a dlouho jsem měl chuť to vidět, až jsem se k tomu konečně dostal na HBO GO. Teď, když jsem to konečně viděl, za sebe musím říct, že si na to asi nedovedu udělat názor (podobně jako na samotného Karáska, jehož zjev mi zde střídavě byl a nebyl sympatický, aneb ano, trpím povrchním zvykem "třídit" lidi dle sympatií). Každopádně ale v tom filmu podle mě - především z Karáskových úst - zazní spousta zajímavých myšlenek, které nejsou k zahození (kouzelný je podle mě například dialog o tom, co to znamená mít s někým "pořádný vztah") a které se mi na tom filmu líbily asi nejvíc - na druhou stranu mi "jen" pár dobrých dialogů k dokonalému štěstí asi nestačí. Co mi zde vadilo hodně, byl zvuk, který je v některých scénách tak potichu, že jsem skoro neslyšel herce mluvit, a jindy tam náhle začne hrát strašně nahlas hudba - na to jsem fakt alergický. Některým replikám herců jsem navíc vůbec nerozuměl, protože prostě mluví hrozně rychle a s nějakou srozumitelnou artikulací se příliš neobtěžují. Ano, působí to maximálně autenticky, ale osobně dám vždy přednost tomu rozumět každému slovu, které ve filmu zazní. Každopádně na to, že to má skoro dvě hodiny, mi ta délka kupodivu nijak nevadila, a bavilo mě to, byť jsem osobně ze všech těch filmů, kde se dokola řeší jen vztahy, už dost unavený / otrávený. Asi to je i díky tomu, že Jenovéfu Bokovou mám celkem rád (zbytek castu už mi tolik nesedl). Nemůžu se ale ubránit určitému dojmu, že co mi na tom filmu asi vadilo nejvíc, je to, jak ukazuje, v jak ohraných kulisách tu všichni žijeme (a teď nemyslím jen ty notoricky známé pražské lokace a důvěrně povědomé bytové interiéry, v kterých se natáčelo) a jaké vztahové sračky pořád řešíme, a že z toho možná není žádná "rozumná / ideání" cesta ven (velmi trpká scéna, v níž Karel s Dušanem dochází k přesvědčení, že jedinou cestou k stabilnímu vztahu je paradoxně jistá lhostejnost ke svému partnerovi). V jistém smyslu je to vážně hodně dobrý film, který se brutálně vymyká českým poměrům a je mi v mnoha ohledech sympatický, například tím skromným rozpočtem, ale zpráva o našem světě, s kterou ten film přichází, mi je osobně dost proti srsti, a ty negativní pocity si spojuji s celým filmem, takže za mě asi nakonec musím napsat, že se mi to - spíše nelíbilo. ()
Pravá, nefalšovaná a poctivá, pražská indie záležitosť! Tlieskam! ()
Fajnová domácí “linklaterovina”. Účes pana režiséra mě sice celou dobu dost iritoval, ale minimálně za ten inside joke s Mirkou Spáčilovou ty 4* nakonec dám. Povedená ultra nízkorozpočtová vztahová konverzačka, za níž se její tvůrci nemusí stydět ani mimo naši zaprděnou českou kotlinu... 70 % ()
Příběhově triviální snímek záměrně nevyužívá nabízející se potenciál milostného trojúhelníku a od začátku do konce setrvává výhradně v žánrově nespecifickém tvaru, definovatelném jako esejistické konverzační drama na téma hovorů o lásce, životě a vztazích, přičemž hloubavé debaty postav probíhají povětšinou v duchu kamarádského plkání u piva s nádechem lehkého filozofování. Na první pohled snímku trochu podráží nohy zjevná lacinost (minimální rozpočet, absence svícení, vizuálně neatraktivní obraz), což naštěstí vynahrazuje režijní a scenáristická vyzrálost nadějného tvůrce, jehož silnou stránkou je důraz na přirozenost a autenticitu hereckých projevů i ze života odpozorovaných dialogů, díky nimž vznikl sympaticky působící malý autorský generační film. ()
Nenápadný, konverzační skvost, který mi dnes sedl po všech stránkách. Jednou za čas je třeba příjemná, vítaná změna, čehož je tenhle snímek jasným důkazem. Bohdane, díky za takové maličkosti. Díky za tenhle skvělý film. ()
Asi dva týdny dozadu jsem na balkonu nezáměrně zaslechl hlasitý telefonát jednoho mladíka na jiném balkonu, který s tou svojí dokázal 10 minut dokola řešit, zda je možné milovat bez citů, snažíc se u toho zachránit či alespoň pochopit jejich složitý a zřejmě již ochabující vztah. Jo, tak tady jsou přímo ve filmové podobě, ta neustálá a pro náhodného svědka někdy až otravná řešení vztahů, jakými jsem si zatím naplno neprošel (a možná proto zatím nedokážu ten film výrazněji ocenit?), ale jaké nejednou pozoruji z okolí. Nemohu říci, že by mě vyloženě nadchl film, který po celé dlouhé dvě hodiny řeší bloudění v milostných vztazích několika mladých lidí, ale při tom po většinu času kráčí tak trochu odnikud nikam, nepřináší vyloženě nezapomenutelné scény a nemá ani výraznější vyvrcholení. Připomíná mi to tvůrčí postoj Věry Chytilové, pro kterou při tvorbě filmů většinou nebyl zásadní příběh, ale v první řadě pohled na vybranou problematiku, což může být ve výsledku zajímavé (což tady do jisté míry taky je), jen by to k větší spokojenosti z mé strany potřebovalo mít buď kratší stopáž nebo pořádně uzemňující vyvrcholení (což tady pro mě chybělo). Na druhou stranu Karel, já a ty je filmem, v němž autor zmíněné téma dokázal uchopit skutečně citlivým způsobem a u něhož často máte díky velmi přirozenému pojetí dialogů, hereckých projevů i režie ten pocit, jakobyste sledovali kus autenticky zachyceného života, což se mi líbilo. Vyloženě jsem si užíval i pro film netradiční a podmanivou muziku se sólem na bicí. Vcelku jde o příjemný film, který si lze pustit klidně i jen jako kulisu k nějaké domácí činnosti, ale zároveň nebude ztrátou času ani během plně soustředěného sledování a nelituji, že jsem se na celovečerní debut talentovaného Bohdana Karáska podíval. Představa, že by současná česká kinematografie, do níž se právě Karáskovi podařilo vnést malý svěží závan, získala mladého tvůrce nezávislých autorských filmů v podobě režiséra, scenáristu, herce a ke všemu i hudebního skladatele v jedné osobě, je vážně moc hezká a inspirativní. A já zatím mohu doufat, že tento film ve mě teprve časem uzraje, případně na něj více uzraju já, až mi bude taky něco přes 30. :o) [70%] ()
Velké metafyzické úzkosti přešly do stavu drobných domácích smutků. Nonkonformní celovečerní debut Bohdana Karáska, který se svým minimalistickým pojetím a inscenační jednoduchostí příběhu vřazuje mezi vůbec první domácí mumblecore filmy, je autentickou sondou do života dnešních třicátníků. Manželská a partnerská krize, která sebou přináší nejen syndrom neúspěchu, ale především trýznivou otázku, jak (a zda) ji vůbec překonat, tu snad poprvé neslouží jako nicneříkající záminka k povrchnímu mentorování o tristní kondici západní civilizace, ale jako velké filozofické téma o lásce, o vztazích, o tom, co chtějí muži a co naopak očekávají ženy. Dvě třetiny lidí dneska pendlujou mezi prací, depresemi a terapií, říká jeden z protagonistů, přičemž nejde o náhodný výkřik do tmy, ale o zcela přesně pojmenovanou diagnózu současné společnosti. Jak z toho ven? Početím potomka? Rozvodem? Resuscitací? Karáskův film nedává žádné konkrétní odpovědi – je to vlastně jakýsi průvodce zklamaných a zklamávajících (se) lidí, tím spíš, že valná část příběhu je postavena na rozhovorech (dialozích). Největší tíha tedy spočívá na hercích a na tom, jak budou v jejich podání všechny ty složitě komponované úvahy znít. Jenovéfa Boková i Miloslav König náležejí mezi nejtalentovanější herce své generace, oba jsou ve svých rolích přesvědčiví a schopní obsáhnout širokou škálu psychologických impresí a pocitů. Překvapující je zjevení samotného Karáska (alias Faderholze) v roli laskavého Dušana – postavy, která je svou charakterovou přímočarostí vlastně nejsložitější a která po celou dobu umně balancuje na hraně tragikomiky. I přes to, že se trpké fáze vztahu dostavují s neochvějnou periodicitou, stejně jako Sašin bolestivý měsíční cyklus, film poskytuje jistou útěchu, že s pomocí bylinkového čaje, ibalginu a láskyplné podpory je možné partnerský život přežít. Ještě zásadnější útěcha ovšem spočívá v tom, že do české kinematografie pronikl svěží závan dramaturgické bravury, o níž si náš mainstream může nechat jenom zdát. ()
Nejlidštější film! Dialogy odkoukané ze života. Čím víc Bohdan vypadá jako staromládenecký skautský vedoucí, tím propracovanější dílo divákovi poslal. Veliké uznání, protože tahle prazvláštní forma dokumentárně zachycených především dialogů dvou postav, sledující pohyb a běžné denní činnosti diskutujících občas i zpovzdálí, hodně dobře funguje. Není to žádná napínačka, je to citlivý a přesný rozbor mezilidských vztahů. Herci jsou výborní, Königův opilec a opuštěný manžel je skvěle věrohodný. Bohdan si film napsal pro sebe, a trochu si ho pro sebe ukradl, ale vůbec to nevadí. Hudební doprovod se místy nelíbil, ale chápu, že bicí má ve filmu význam. Zvláštní forma, ale funguje. ()
Vlky plky. ()
Reklama