Režie:
Olivia WildeKamera:
Matthew LibatiqueHudba:
John PowellHrají:
Florence Pugh, Harry Styles, Olivia Wilde, Chris Pine, Gemma Chan, Nick Kroll, Douglas Smith, KiKi Layne, Timothy Simons, Kate Berlant, Dita Von Teese, Asif Ali (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Americký psychologický thriller režisérky Olivie Wilde pojednává o Alici, ženě v domácnosti z 50. let (Florence Pugh), žijící se svým manželem (Harry Styles) v naoko dokonalém vztahu. Záhy se však Alice začne obávat, že jeho okouzlující společnost možná skrývá znepokojivá tajemství. (Vertical Entertainment)
Recenze (371)
Veľmi zaujímavý výtvor, ako to popísať? Začiatok sa vlečie nič sa poriadne nedeje, skôr to pripomína romantiku...postupne však začnu mind games a "samorozklad" hlavnej postavy. Veľa vecí sa dá prekuknúť dopredu avšak veľa vecí ma aj prekvapilo (najmä záver). Film vás zneužije aj v tom, že jednodcho ho musíte dopozerať stoj čo stoj a dokáže si udržať vašu pozornosť, možno sa to zdá divné no je to dôležité lebo pri veľa filmoch sa mi stane, že sa mi posledná pol hodina ani nechce dopozerať aké je to nezáživné. Herecké výkony najmä Florence Pugh a Chrisa Pinea taktiež ťahajú film veľmi dobrým smerom. Je mi ľúto Harryho Stylesa, nevyužitá postava, mdlá taká o ničom. Nie je to však hercova chyba ale scenár je taký. Záver končí mysticky čo mám rád. Soundtrack taktiež veľké +++ Najväčšie negatívum beriem to, že opäť raz veľa vecí a dejových mysterio liniek je načatých a spomenutých avšak nič nie je odhalené a rozúzlené poriadne, okrem osudu hl. postavy. Taktiež nudná postava Harryho Stylesa, neexistujúce bočné dejové linky, neobjasnenie mnoho záhad kazí celkový dojem. Suma sumárum nie je to film na 3/5 avšak ani na 4/5- zlatá stredná cesta 3,5/5. ()
Pastelový femme matrix. Jen dobře, že plakát láká na sladkou romanci s Harrym Stylesem. Překvapené divačky dostanou sofistikovanější thrillerovou metaforu na věčnou vnitřní nespokojenost a utopickou iluzi “dokonalého života”. Na druhý režijní počin původně herečky hodně ambiciózní počin, spoléhající na filmařská esa ve štábu (kameraman, střihačka, skladatel). Florence Pugh to vede herecky, Styles romanticky a moc dobře se na to kouká. Jen samotná pointa není nijak originální, vlastně ani vhodná. A ve finálním vygradování se to v souvislostech i emocionálním prožitku celé tak nějak rozpadne. ()
Dříve nadmíru rozkokošná Olifka, která si dle životopisu prý „pro herecké účely“ velmi yntelygentňě až k popukání změnila jméno z Cockburn na Wilde, a ani tak neskončila v pornu, pomalu ale jistě odkvétá do zatuchlé, afektované plastické instatrhaviny a patrně ze zoufalství zjevně přehodnotila i své seksuální preference na anál a připínací dilda. Jinak si totiž nelze vysvětlit, že vyměnila poměrně mužného, vtipného, inteligentního sympaťáka a solidního herce Jasoně Sudeikise za slizkou až odpornou, prkennou, pozérskou, neumětelskou Barbínu, vypatlanou hlásnou troubu kokotporátní pohlavní apokalypsy, prvotřídního komerčního debila, nefachčenka, pozornostní kurvičku a v neposlední řadě nuzného reproduktora furtdokolových, lacině přitroublých a kulturně degenerativních kolotočářských cajdáků chlapeckých homoqartet - Jindřicha Styly. Jsem toho názoru, že to asociálními sítěmi a neomarxistickými vytřiprdelníky vyhajpované rádoby popkulturní hovado rozhodně nemá ve filmech s opravdovými herci co dělat a je satanžel obsazován jen z důvodů pseudopopularity mezi nevkusnými bukanýry a pohlavně dezorientovanými, vyrachtanými čtrnáctkami. Olifku ale asi momentálně bolí prdel natolik, že zaslepeně přehlíží, jak jí ten nebinární psychoseksuál kurví film a jak už jen svou přítomností, natož výkony, bytostně uráží všechny ty skutečné herce. Z pohledu filmových análů to ale patrně až tolik bolet nebude, neboť se qalitativně jedná o sice režijně solidní, kulisně vyňuňaný a posh-evně vybarvičkovaný, ovšem veskrze nudný, logicky obskurní a sterilně instantní plagiát, který bych pro účely tohoto zvratku, jak jinak než výstižně, nazval Stepfordský matrix. Instantní plagiát, během jehož sledování tak zůstalo jedinou potěchou leštění soupravy před vjezdem do metra při pohledu na čím dál tím jedlejší slečnu Puchovou, Pukovou, Pjúkovou, … nebo jaxe to vlastně správně čte. Každopádně ustálená pražská fráze „Potřebuju skočit na Florenc“ tu nabývá zcela nových významů. ()
Jako mysteriózní thrillerová jednohubka z ranku Twilight Zone úplně v pohodě. Krásně to vypadá, řemeslo áčkové, navíc pro Florence Pugh mám slabost, ta snad každému filmu zlepší hodnocení aspoň o jednu hvězdičku. Na druhou stranu, pokud zde byly ambice vyšší, tak se úplně o succes nejedná. Koncept je fajn a mohl být základem pro výraznější filmové dílo, ale chtělo by to ostřejší hrany a soustředěnější scénář (vlastně je to hrozně perverzní vyústění, Wilde se scenáristy ale jeho sílu nedokázali plně zužitkovat). Tohle zpracování s odhalením pointy působí lehce povrchně - a kdyby se člověk začal vrtat v jednotlivých scénách, tak se dobere toho, že ve výsledku třeba ani moc nedávají smysl. Co tam třeba dělalo to havarované letadlo mi fakt není jasné. 7/10 ()
Musím říct, že Olivia Wilde mě na režisérský židličce velmi mile překvapila. Retro stylovka, která funguje až do tý doby než je donucena vysvětlovat opravdu na výbornou. Herecký výkon Florence Pugh famozní, dialogy v první části pomáhají budovat divákovo očekávání z příštího dění. Soundrack hodně orginální a i když si nejsem jistý jestli by fungoval bez filmu komplet, tak minimálně finálovou skladbu si určitě pustím. Je to na pomezí 3-4* , takže tentokrát bude ten jazýček na vahách ve prospěch 4*, hezká hlavní představitelka a autíčka, který bych chtěl mít v garáži. ()
O To nic, drahá se v poslední době píše hlavně v souvislosti s většími a menšími skandály na place, což je trochu škoda a nový film Olivie Wilde si to nezaslouží. Po vcelku chytrém komediálním dramatu s dementním českým názvem Šprtky to chtěj taky razantně změnila žánr a její novinka rozhodně dovede zaujmout na první pohled a poslech. Matthew Libatique umí navodit atmosféru padesátých let takových, jaké možná nikdy nebyly, ale jak je lidé přes filtr nostalgie chtějí vidět. John Powell zase udělal jeden ze svých vůbec nejlepších soundtracků a obrazově a hudebně není snímku co vytknout. Dovede být okouzlující a o pár vteřin později zase velmi znepokojující. Florence Pugh je v hlavní roli výtečná, stejně jako Chris Pine a vlastně se tu snaží všichni před i za kamerou. Jenže jim nohy podráží samotný příběh, který sice není vůbec špatný, bohužel s postupující stopáží se ukazuje, že Wilde nemá v ruce novou Truman Show, Dark City, Počátek nebo Matrix, ale jen solidní a funkční materiál, ze něhož dovede vymáčknout technicky brilantní film, jemuž však především v závěru chybí emoce, překvapení nebo nějaké hodnotnější sdělení. Výsledkem je dobrá podívaná. Výjimečná ovšem ne. Rozhodně ale budu rád, když bude v režisérské kariéře Olivia Wilde pokračovat. ()
Olivia Wilde v sobě probudila zajímavé režisérské střevo. To nic, drahá je originální psychologický thriller, kterému celý průběh nerozumíte, abyste na konci prozřeli. Nebo také ne. To je na každém z Vás. Nicméně Florence Pugh je tu opět fantastická a Harry Styles mě přesvědčil, že umí hrát. Za mě tedy docela dost zjištění na jeden film. ()
║Rozpočet $20miliónov║ Tržby USA $45,309,403║ Tržby Celosvetovo $87,409,403▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA ║ Tržby za predaj DVD v USA ║ Olivia Wilde chce byť originálne prekvapivá ale dokáže akurát tak zamotať hlavu a vyvolať rozporuplné predstavy. Herecky dosť snaživé od Florence Pugh, vizuál určite zaujme aj navodená dobovosť 50.rokov. /45%/ ()
Chaos je nepřítelem pokroku a v sebeovládání je krása, káže uhlazený Chris Pine (který je mimochodem rok od roku podobnější Jeffu Faheymu) ve své variaci na krále incelů Jordana Petersona. Antiutopický obrázek umělé společnosti ve stylu Stepfordských paniček se po necelé půlhodině začne povážlivě rozpadat, když si dosud spokojená ženuška Florence Pugh začne všímat podivností, jež se v tomhle středostavovském ráji odehrávají. Hranice mezi realitou a psychotickými halucinacemi se postupně stírá, a přestože film do konce spíše doklopýtá, rozhodně stojí za pozornost. Během sledování se totiž v určitých momentech sympaticky přibližuje znepokojivé atmosféře Uteč, Truman Show či bytovým hororům v čele s Hnusem. Postupem času je však stále jasnější, že režisérka Olivia Wilde společně se scenáristkou Katie Silberman chtějí předat sofistikovanější poselství, než jakého jsou reálně schopny – a tak snímek dál a dál vysvětluje a podkopává si nohy. Stejně jako předchozí dílo této dvojice Šprtky to chtěj taky se i To nic, drahá řadí k filmům, které svůj žánr (nyní tedy antiutopický thriller) nijak zásadně neproměňují, jsou však jeho zajímavým a audiovizuálně vtahujícím příspěvkem. ()
Olivia Wilde mě svojí tvorbou baví, je dravá, nápaditá, svěží, vizuálně zájímavá a poutavá, avšak je její tvorba bohužel nedotažená. Jsou tu za mě stejný problémy, jako u Booksmarts. Zajímavý myšlenky brouzdají po povrchu. Nejsou promyšlený, jak by bylo fajn. Nejsou dotažený, jak by bylo fajn. Když se člověk zamyslí více, nad tím, co se nám tu snaží Olivia předat za myšlenky, tak se to prostě lehe rozpadá a je to nejasný a zamlžený. Což je škoda, velká škoda. Ale co už, snad za sebou bude mít příště někoho, kdo to dokáže dotáhnout do finiše zdárněji. I tak ji na dále fandím a budu se těšit na další film, zatím jsem se vždy aspoň na té povrchní úrovni bavil, jen je tu vždy povzdech z promarněného potenciálu. 6,5/10! ()
Ve scénáři by se šlo rýpat, mě se ale nechce. Dostal jsem velice stylový a umně natočený film, kde dobře hrají hezcí, sympatičtí lidé. To, že premisa není tak originální, jak by byla třeba před dvaceti lety neberu jako zápor. Já se bavil po celou stopáž. Na Florence Pugh vždy zapomenu a ona mě pokaždé mile překvapí. Teď už si jí zapamatuju. ()
Olivia Wilde a její ambiciózní psychologický Thriller z 50. let evokující Stepfordské paničky měl být drahokamem roku, ale je to jen obstojná žánrovka, která neurazí ani nenadchne. Zasazení do 50. let je moc pěkné, utopická experimentální komunita je atraktivní námět, Florence Pugh je sexy i boží herečka zároveň a potěší i Chris Pine a finální twist, který má něco do sebe, ale čekal jsem jaksi více. Aby nejlepší scénou v Thrilleru byl orál Pugh na stole mi příjde málo. Přišlo mi, že se celý film až moc drží na uzdě. Nedojde zde k žádnému násilí, žádnému pořádnému vyhrocení situace, dle traileru jsem očekával vyloženě mind fuck scény pohrávající si s divákovou myslí, které mě budou šokovat i fascinovat zároveň a to se Oliwii bohužel nedaří. Měl jsem nejspíš až přivelká očekávání, ale film to určitě špatný není, za vidění rozhodně stojí, nenudil jsem se, jsou tu světlé momenty i silné herecké esa a vizuál s atmosférou se taktéž velmi povedly. V kině by to zážitek možná umocnilo na silnější hodnocení,doma jen za silné 3. 65% ()
Vykradená hromádka civilních žánrových povídek, která klame tělem až do té míry, že odmítá odpovídat na vlastní otázky. V první třetině se objevuje tolik slepých uliček a nikam nevedoucích vějiček, že jsem do poslední vteřiny nechtěl věřit, že chce Olivia Wilde celý svět postavit na jediném zvratu. Hodnocení se tak z větší části opírá o božský talent Florence Pugh, která jen zvýšeným hlasem nebo lehkou grimasou zadupává planě křičícího Stylese nebo rozšafného Pineho do země. Režie nebo vizuál jsou až neoprávněně sebevědomé, což několik zbytečných linek v konečném dojmu umaže, ale ty nejviditelnější (letadlo, zemětřesení) ignorovat nelze. 50% ()
Uf, skoro som umrel od nudy. Každý, kto si pozrie trailer, pochopí, o čo približne pôjde resp. že všetko je pozlátka, z ktorej mrazí a je jasné, že tu niečo nie je v poriadku, len neviete čo presne. A tak čakáte na vysvetlenie. A čakáte. A čakáte. Proste si každý predstaví Stepfordské paničky. No, lenže je to nakoniec celé tak strašne zdĺhavé, bez švihu a nápadu a s nesympatickým kastingom, že som rezignovane hodil flintu do žita a čakal na záverečné titulky. Utešoval som sa tým, že to celé získa hĺbku práve po vysvetlení celej situácie a že dokonca budem mať chuť pozrieť si to ešte raz, aby som dovtedajšie zvláštne udalosti vnímal už pohľadom človeka, ktorý „vie“. Žiaľ, nič také sa nekonalo, je to skutočne tragédia od začiatku do konca. Pritom atmosféra, výprava, kostýmy, to všetko je v podstate dokonalé. Rovnako tak kameraman si to užil; na „observatórium“ alebo autonaháňačku (!) tak skoro nezabudnem. A Trinástka od Dr. Housea, Olivia Wilde, natočila predtým skvelé Šprtky to chcú tiež (jasné 4*). Toto je ale fakt hrozné. ()
// Stepfordské paničky feat. The Matrix s extrémně dráždivou a zároveň famózně hrající Pugh, vynikající kamerou a stylovým padesátkovým šmrncem (včetně dokonale padnoucí hudby), kterým tu krásu kazí jen slabší scénář s pár vyloženě zbytečnými scénami, nevyužitý záporák a příliš povrchní snaha o to být podnětný. Je to fajn a Olivia režijně roste, možná bych ji přirovnal k Peeleovi, akorát zatím bez Get Out na kontě. 7/10 ()
Jako epizoda Black Mirror mixlá s dystopickou 1950’s atomic-age realitou, záporácká variace na profesora Petersona (x) optikou levicových médií. OK. Vizuálně podmanivý, dobrá volba oldies písniček a má to štěstí v obsazení (Florence!), jinak ale překopírovaný kočkopes, který celou dobu vydatně napíná a znepokojuje, pak vlastně nic adekvátně nevysvětlí. ()
Tohle je prakticky kompletně "vypůjčeno" z filmu SERENITY (2019). Což taky není zrovna nejlepší film, ale ta "velká pointa" v něm alespoň nepůsobí tak jalově jako zde. ()
Navoněná bída. Na slušný konspirační / paranoidní thriller to chce víc než jen pěknou výpravu a kameru. Obzvlášť když se to celé vleče dvě hodiny. ()
Nefunguje to ani jako zajímavě zkonstruovaný fikční svět, ani jako Twilight Zone anekdota, ani jako alegorie. V ničem to vyloženě neselhává a tenhle typ filmů obecně mám rád, proto se vyškrábu k nadprůměrnému hodnocení, ale jinak hlavně asi teda zklamání. Olivii Wilde bych za to neplivnul do obličeje, ale ani moc nezatleskal teda. ()
Don't Worry Darling od Olivie Wilde je jedním slovem NÁDHERNÝ! Stepfordské paničky nové doby. Florence Pugh je neskutečně krásná. Padesátky, krásné šaty a dlouhé vlnité vlasy domácích paniček. Tohle bych si na chvíli nechala líbit. S radostí bych vysávala, žehlila (ale nevařila, to mě neba 😁), poslouchala gramofon, tančila, slunila se s drinkem v ruce u bazénu a četla si. Jo, to by šlo! PS: A ta kamera, co měl na starost Matthew Libatique a hudba Johna Powella... mňam! ()
Reklama