Režie:
Scott FrankScénář:
Scott FrankKamera:
Steven MeizlerHudba:
Carlos Rafael RiveraHrají:
Anya Taylor-Joy, Marielle Heller, Harry Melling, Bill Camp, Thomas Brodie-Sangster, Moses Ingram, Marcin Dorociński, Isla Johnston, Chloe Pirrie (více)VOD (1)
Epizody(7)
Obsahy(1)
V 50. letech v sobě mladá dívka ze sirotčince objeví mimořádný šachový talent. Její překvapivou cestu ke slávě ale komplikuje boj se závislostí. (Netflix)
Recenze (619)
Parádní seriál, který má vše. Doporučuji. ()
Šachy ze srdce nesnáším, ale to mi nebránilo, abych si tuhle vynikající minisérii užila. Coby milovnice dobových dramat, zejména těch ze 60. let, nemám jedinou výtku. ()
Ze začátku mě chytlo hodně, pak už to ale klesalo a klesalo, příchazely do dějě takové vsuvky, že nic ohranějšího přijít nemohlo. Dobře zahraný i když poslední díl to byl nesmysl za nesmyslem a třeba i to, že se někdy režiii hodilo aby si zapisovali svoje tahy, jinde zase ne. No nic bavilo mě to, ale víc jak tři tenhle šachový mainstream ode mě neuvidí. ()
9/10. Fascinující kam to až televizní produkce postupně dotáhla. I kdyby se člověk nezajímal o dané téma, tak musí být pohlcen krásnou kamerou a střihem, hereckým umem všech zúčastněných a především silným obsahem, který z materiálu štaví naprosté maximum. Anya Taylor-Joy je můj novej crush. Kdyby mi někdo před rokem řekl, že nejlepší seriál roku 2019 bude dramatický příběh jedné geniální šachové hráčky od Netflixu... asi bych se mu vysmál. Kurde, ono se tak ale stalo. ()
Pamatuji si sebe, coby malé dítko, které se hledalo v koníčcích a tak ho rodiče poslali do školy na šachové hodiny s tím, že z dítěte třeba něco bude. Po dvou týdnech a všech prohraných hrách snad i s nejmladším (nutno podotknout, že tento příběh potvrzuje, že Vám může být i čtyři roky, abyste vyklepli čtyřicetiletého matadora) tamním mistrem, jsem to vzdal a šel radši kopat fotbal o pár bloků vedle. Což nebylo o moc lepší, ale nemusel jsem nad tím tolik přemýšlet. Nicméně šachy hluboce uznávám a pokaždé, když je někde vidím (v jakékoliv podobě) mám chuť si je zahrát, leč samozřejmě předem vím, kdo vyhraje. Tady jsem ale předem netušil, do čeho půjdu. Netflix vsadil hodně. Jednak hru, která může cokoliv, jen ne filmově nadchnout a především příběh, který není podle pravdy, na což plno diváků také často dost hraje. Takže jednoduše řečeno - hru, která se nedá jen tak zfilmovat a příběh, který není podle pravdy. V obou případech pro běžného diváka něco, co ho dvakrát nenaláká. Tyto dvě devízy (jak se to vezme), ale spojili s asi nejzajímavější hereckou Aničkou, tím klukem z Lásky Nebeský a Dudleyem z Harryho, přimíchali prášky, chlast, nějaký ty démony a navíc autoři přišli i na to, jak natočit šachový souboj tak, abych třeba deset minut zapomněl dýchat a rázem si rozšířil kapacitu plic na úroveň vrcholového etiopského běžce. Prostě se jim to povedlo a já nemohu jinak, než-li tleskat. Sice by to mohlo být o dva díly kratší, abych tomu přidal pátou hvězdu, ale pořád uznávám, aktuálních devadesát procent je dobrá vizitka Netflixu, který opět rozčeřil vody amerického filmového průmyslu, když dokázal, že se dá natočit jakékoliv téma a nemusí se neustále hledat již tisíckrát omleté. ()
Jasně, není to "kvolity tývý", není to meta a extra společensky uvědomělé, genderově podvratné etc., ale je to jednoduše brilantně napsané, dramaticky poctivě vystavěné, elegantně natočené a výtečně obsazené / sehrané. V ranku mainstreamu tomu v současnosti může konkurovat tak The Crown, se kterou to sdílí podobnou lehkost a přístupnost, na které ale není nic banálního. Je to vystavěné podle klasického schématu zero to hero, ale s takovou mírou přesvědčivosti a promyšlenosti, že tomu předvídatelnost naprosto odpouštím. Prostě jsem s Beth šel jako s málokterým hrdinou v poslední době. ()
Nemám moc v oblibě aktivistické projekty mající za cíl ještě dnes v západním světě vést dávno dobojovanou bitvu za ženská práva, Beth Harmonová je samozřejmě ryze fiktivní postava, ale tenhle seriál je tak bravurně natočen a hlavně skvěle napsán, že nemohu jinak - tohle je seriálový majstrštyk! Až překvapující otevřenost vyprávění, nečernobílý pohled na hlavní hrdinku i její okolí, absence patosu, který tenhle typ dramat obvykle provází, velmi podařený casting i dobová realita USA 60. let...a samozřejmě královská hra v šach...tohle vše dělá ten seriál velkým... ()
Nejsilnější je to v prvních epizodách, když je ještě mladá. Pak to malinko ztratí šmrnc, ale zase se hlavní hrdinka hodí do gala a je sexy. Co se partií týče, tak se tvůrcům podařilo pomocí pohledů z očí do očí vystihnout to napětí. Až to občas připomíná zírání při přestřelkách od Sergia Leoneho :) Vada na kráse je, že vždy hráli pouze jednu partii a snad nikdy nebyl pat. A vyhublej šachista/kovboj, s nožem byl snad špatnej vtip. Ten člověk vskutku nebyl cool. ()
„ABYCH PRAVDU ŘEKL DĚVČE, JSI OHROMNÁ!“ /// O životě ve světě, kterýmu vévodí šachy. Taky o Beth, která je v tomhle světě skvělá, ale o který mnohem víc vypovídají útržky z normálního života. Bavit by to mohlo i antišachisty, který nechápou tah pěšcem. Stačí mít touhu něco dokázat nebo se umět radovat z úspěchu jinejch. Dámský gambit je hezkej, dramatickej příběh, plnej talentu, závislosti a pocty chytrejm ženám. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Stejnojmennou knihu, kterou v roce 1983 napsal Walter Tevis, neznám. 2.) Ke štěstí mi stačí pilulka (štěstí) a šachovnice. 3.) Thx za titule „Růžena Svobodová“. /// PŘÍBĚH ***** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Dámský Gambit/Drama/Šachy. Hmm odpudivější nálepku pro Film/Seriál snad neznám a o to víc jsem překvapen ba až šokovan jak skvělý Dámský Gambit nakonec je a to především díky odzbrojující Anye-Taylor Joy, která je už bezpochyby moderní Scream Queen, co se týče hororů, nyní se stává Královnou šachů a snad brzy i Oscarů. (Přeju!), Seriál v 6 hodinách vypráví strhující příběh zero to hero o ošklivém káčatku ze sirotčince, které získá oblibu v královské hře šachů a zjistí, že je mimořádně nadaná a rozhodne se svůj talent využít naplno. Anya doslovně dostává na kolena jednoho mistra po druhém a já si to mimořádně užíval. Turnaje mají náboj a jednotlivé formace, taktiky, útok, obrana a strategie jsou natočeny jako bych sledoval brutální historickou řežbu s Římany. Nenudil jsem se ani sekundu, prožíval jsem každý moment, většinu času jsem probrečel dojetím a ve finále doslova ani nedýchal a řval nadšením. Kdyby mi někdo na začátku roku řekl, že Dámský Gambit bude pro mne událost roku a po dokončení si jej budu chtít okamžitě pustit znova, tak bych se mu vysmál. The Queen's Gambit par Excellence s nádherným příběhem, skvělými hereckými výkony, promyšleným scénařem, úžasnou hudbou, osobními démony ( drogy, alkohol) a krásným dobovým zasazením do 60. let v USA. Příběh*****, Akce>Ne, Humor**, Násilí*, Zábavnost*****, Hudba*****, Vizuál*****, Atmosféra*****, Napětí****. 10/10. ()
„Zavri oči.“ Scotta Franka bolo nutné začať si všímať najneskôr od roku 2017, kedy dal von westernovú pecku Godless. V skutočnosti ale v Hollywoode operuje už dlho a je podpísaný pod zaujímavými scenármi typu Minority Report, Zakázané ovocie, Marley a ja, Logan: Wolverine alebo Medzi náhrobnými kameňmi. Tieto jeho scenáre nie sú dokonalé. Vyznačujú sa však geniálnymi postavami. Shćhvále, všimnite si to. Scott má obrovský talent tvoriť sympatických hrdinov, ktorým držíte palce. Inak tomu nie je ani v Dámskom gambite alias v jednom z najlepších seriálov roka. Tichá, slušne vychovaná, pripravená bojovať Beth Harmon je výborná postava, ale ja osobne by som tento skvelý seriál možno proti väčšine vnímal nie ani tak ako one man show, ale skôr ako tímovku. Pretože všetky postavy okolo Beth sú famózne a významným spôsobom zasahujú do deja. Nápad so stropnými šachmi je absolútna topka. ()
// Scott Frank si po Godless připisuje další trefu do černého. Šachy jsem miloval už od malička a doteď jsem ještě neviděl jediný film či seriál, který by tuhle krásnou hru dokázal podat tak mistrovským způsobem jako Dámský gambit, Anya Taylor-Joy a její uhrančivý pohled si to pochopitelně krade celý pro sebe, vedlejší obsazení ale o moc nezaostává. Vrcholem jsou ovšem partie, a to už od druhé epizody, kdy se to celý rozjede a nezastaví až do emocionálně zdrcujícího finále. Nebýt prvního dílu, který byl na můj vkus zbytečně dlouhý a ani zdaleka neměl takovou gradaci jako zbytek, byla by to desítková záležitost. Těch 9/10 ale nakonec bude na jeden ze seriálů roky bohatě stačit. ()
Dost dlouho jsem chodila kolem tohoto seriálu s tím, že šachy jsou mně na míle vzdálené, takže nic pro mě. Pak i ten název zaváněl emancipovaností, prostě jsem váhala celkem dlouho. Až praskly ledy a pětky mých uživatelů mě přiměly přehodnotit můj ambivalentní vztah k tomuto seriálu a střemhlav jsem se na něj s rizikem ublížení na duši vrhla. Díky za to, že jsem to udělala. Vynikající výběr hlavní představitelky a dokonalá gradace celého příběhu mně nedovolily, abych dělala velké pauzy a já to dala téměř na jeden zátah. Maličko přimhouřím oči nad tou malou troškou vaty a jdu do plných s čistým svědomím. A věřte, že na tenhle seriál fakt nemusíte nutně umět hrát šachy. ()
Tak sa najprv ukľudníme. Seriál je vonku tri týždne a už sa stihol dostať do prvej dvadsiatky?! Znamená to, že je naozaj natoľko kvalitný alebo že je aktuálnou módou, ktorú nahradí opäť niečo iné a budeme tu mať tonu práve-je-to-in-geniality každý mesiac? Za mňa skôr to druhé, pretože QG si ide tou najklasickejšou šablónou športovej drámy o geniálnom talente s vnútornými démonmi, ktorých musí poraziť, aby sa dostal na vrchol. Že Beth láme súperov ako slamu a len jej archnemesis ju dokáže poraziť v zásade nie je nič zaujímavé. Zaujímavé na QG sú úplne iné veci. Napríklad, že 1) to nie je seriál o šachu (o tom sa tu dozviete fakt málo) ale o šachistoch a ich vášni k hre (čo je koncept mimochodom veľmi podobný Wongovmu Grandmasterovi) 2) je úžasným spôsobom apolitický a ideologicky neutrálny; vysmieva sa tak z kresťanskej nenávisti voči ateizmu ako aj z antisovietskej (dnes antiruskej) paranoje Američanov 3) archnemesis Borgov (a vôbec všetci šachisti) nie je žiadny šablónovo neférový hráč ale noblesne chladný férový počítač 4) je tu v tejto úlohe výborná Anna Taylor Joy 5) na seriál to má jedinečnú réžiu, svietenie a kameru a 6) bod číslo 5 ešte podtrhuje a to zdôrazňujem naprosto monštrózne geniálny color grading a farebná harmónia scén. Len kvôli tomu bude mať u mňa 5 hviezd ale nemôžem nevidieť, ako počnúc príchodom Townesa do Moskvy seriál tvorcovia úplne šablónovo zabili starostlivými medvedíkmi na druhom konci telefónu. Trochu mi to vynahradila posledná scéna prechádzky po Moskve (tá je bezpochyby geniálna a až ňou sa Beth stala Grandmasterom) ale bude to len na 9/10 ()
Dneska jsem začal sledovat a po chvíli jsem se tímhle seriálem nechal vyšachovat až do poslední epizody, musím říct že jsem se mu vzdal naprosto dobrovolně a rád, protože je to až směšně dokonalý. Každá kompoziční diagonála, kvůli které v setu museli speciálně natáčet židle aby se vše sbíhalo geometricky přesně na střed, každá přesně sestříhaná montáž, naprosto přesně vedená scénáristická struktura, vše je dovedeno k dokonalosti podobné šachovému velmistrovi. A víte vy co? Není to nuda, furt je tam něco navíc. A to něco je Anya T. Joy, která je nádherná a dělá celé téhle show svůj vlastní ksicht a duši. Divíte se, že vás to bavilo ikdyž se o šachy nezajímáte? No ovšem, pravé souboje se totiž nevedou na hrací desce, ale tam někde ve vzduchu v atmosféře, která je díky střihové skladbě a hereckým výkonům opravdu, opravdu hustá. Ano, najde se tam pár věcí, které by šli kosmeticky upravit. Já osobně měl třeba problém s peripetií v předposlední epizodě, vlastně ale pořád perfektně chápu proč tam je. Dá se tomu také vytýkat možná předvídatelnost, která je způsobené tím, že seriál opravdu jede podle šablon a vždycky na jistotu... Ikdyž jsem, ale přesně věděl kdy se musí objevit daná postava, nebo kdy přijde zvrat, vše bylo tak dokonalé až jsem si nemohl pomoct. ()
Šachy miluji. Jedná se o duševní sport, který rozvíjí myšlení, paměť, fantazii, přesnost či vůli. Tato hra mi zásadním způsobem napomohla k tomu, abych se stal zdejším hororovým expertem. V mládí jsem byl dokonce šachovým mistrem a právě Dámským gambitem jsem každou partii zahajoval. Je fantastické, že roli Beth Harmon ztvárnila zrovna Anya Taylor-Joy, jednoznačně nejpůvabnější, nejcharismatičtější a nejlepší herečka současnosti, která opět dostála svým mimořádným kvalitám a v minisérii The Queen's Gambit doslova exceluje. Vydařená adaptace, která těží z interesantního a inspirativního příběhu o šachové "Lisbeth Salander". Bez hluchých míst, velmi chytře napsané (včetně práce s metaforickou rovinou) a gradující do strhující koncovky. Uděluji čtyři silnější hvězdy. ()
A teď tu o plotně. ()
Ačkoliv se mi to ve výsledku docela líbilo (a tak, jako jsem brečela, když našla zeď z výstřižků ve sklepě, jsem už u popkultury nebrečela dlouho), tak mě The Queen's Gambit stejně spíš jenom utvrdil v přesvědčení, že vlastně nemám moc ráda seriály. Bývá v nich tolik místa na věci, které ve výsledku nic neznamenají... A musím se povrchně přiznat, že pokud v nich nehrají moji oblíbení herci, tak mám často problém vůbec udržet pozornost. Tady mě nejvíc zajímal vztah s maminkami a některé to pozlátko kolem na mě docela fungovalo, ale něco tedy vůbec. Byla jsem velmi ráda, že se na konci vrátila kamarádka z dětství, aby dala věcem trochu zdravé ženské perspektivy. Zajímavě mírně netradiční charakter hlavní hrdinky, zda by to mohlo být tím, že knižní předloha je poměrně "stará". Protože ano, děti, knížka z roku 1983 už je dneska skoro čtyřicetiletá. Všechno se mění a pomíjí. I já už mám na hlavě stříbrné vlasy. Copak asi udělám dál. Každopádně Anya Taylor-Joy nalíčená podle Marisky Veres, krása. A ještě péesko, za nejlepšího soupeře jsem považovala toho dětského ruského šachistu. ()
Sexy napsané a natočené se sympaticky introvertní geniální hrdinkou, co nerada prohrává, famózně zahranou Anyou Taylor-Joy. ()
Hm, hm, vidím, že náš největší zdejší expert ve skákání proti zdi a velevážený pedagog FAMÚ (Facebukake Akademie Masturbačních Úchylek) je i největším expertem v leštění pěšců v zatuchlém pokojíčku. Nepochybuji, že mistrovský zvládá i další „mentální sporty“ a dozajista dokáže vyhonit nejmíň tak tři minuty pod par. To já vám povím skutečný příběh. Začalo to v mých čtyřech letech, kdy mě můj dědek z matčiny strany, sice už téměř senilní, s posledními dvěma zuby v držce, avšak s nějakými osmi tisíci nadrcenými partiemi pořád v palici, mlátil u šachovnice srolovanými novinami po hlavě se slovy „Dej ty paprče z teho krala, bo ti fak jednu jebnu“. Nebo „Kolikrat ti mam, kurwa, řykať, že kuň tahně enem do el! Něviš, co je el, neboco???!!!“. Načež po mém pravdivém a nesmělém „Ne“ následoval další výprask tiskovinami v závěsu s prskavou filipikou „Ze mě si, kurwa, standu robiť něbuděš!“ A po takovýchto ultimativních lekcích „Šachuj nebo se nech umlátit!“ jsem se raději do roka naučil číst a do dvou let zvládal tu figurální prudu natolik, že mě pak půlku základky vozili jako cvičenou opici po různých turnajích. Tam mě vždycky posadili naproti nějakému škaredému, vycukanému a bezesporu pravidelně šikanovanému psychorovi, který mě s obsedantní kompulzivitou kradmě sjížděl opravdu děsivým LMD pohledem a když prohrál, zafuněl, až mu z rypáku vyjel sopel, hystericky praštil do stolku a podivně klátivým během se beze slova oddementil kamsi do zákulisí dýchat do sáčku nebo se vztekle zahryznout do pryžové hadice. Narazil jsem třeba i na jednoho, co se při matu pochcal. Prý to dokonce bylo nějaké neporazitelné zázračné dítě. Paxem ale někdy kolem třináctého roku zjistil, že jsem celkem pohledný, sociálně bez problému zapadnu kamkoliv a netrpím OCD, autismem, aspergrem ani jinou pervazivní nebo dezintegrační poruchou, jejichž záchvaty bych potřeboval tlumit nutkavým přesouváním pinčlíků po startovním praporku. Také jsem tenkrát přišel na to, že je daleko zábavnější nutit pokládat atraktivní prsatice místo nehezkých uhrovitých ufonů, strkat střelce do štěrbin než do gambitů, tlačit do defenzivy výhradně královny večírků a držet je pak místo strategicky rozmístěnými figurkami v šachu pérem, tudíž jsem se jim na tu hru asociálních králů zvysoka vysral. A ano! Anička Krejčí-Radostná je seksy! S igelitkou z Billy přes hlavu. Bez ní, navíc do obludnosti dotažená odporným mikádem, je odpudivější než cigánské hračky a chybí ji na obou stranách fretčího xichtu asi tak cenťák, aby měla oči na spáncích. Ale to je také pro tyhle kvasimódovité autistické nešuky úsměvně příznačné a vlastně i zcela přirozené, že s gustem masturbují nad mutantdívkami z Fekálboye a ze sklepních lig. Nicméně herečka je to naprosto VY-NI-KA-JÍ-CÍ a tu asociální psychoškvíru vystřihla tak skvostně, až by jeden klidně věřil, že je autistka i ve skutečnosti a má nějaké to ELO i mimo vinyl. Navíc je Frank naprostý génius a uplácal pro Netflus až nevhodně dokonalý a komplexní seroš, nejen zajímavý, dramaticky přikovávající a šachově strhující, ale hlavně se všemi těmi perfektně napsanými a typově úžasně obsazenými šacholabily, nacidozorci a patochovanci ze sirotčinců, stereotypním předměstským životem otrávenými ochlasthospodyňkami, jakož i s detailně vyňuňanou šedesátkovou retrovýpravou. Nadstandardní povyražení! () (méně) (více)