Režie:
Takaši JamazakiScénář:
Takaši JamazakiKamera:
Kózó ŠibasakiHudba:
Naoki SatóHrají:
Rjúnosuke Kamiki, Minami Hamabe, Júki Jamada, Munetaka Aoki, Hidetaka Jošioka, Sakura Andó, Kuranosuke Sasaki, Mió Tanaka, Júja Endó, Kisuke Iida (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Japonský stíhací pilot je po druhé světové válce psychicky na dně. Pustí se ale do boje proti obrovské příšeře, která po ozáření děsivě zmutovala. (Netflix)
Recenze (420)
G-1.0 je snímek o tragédii, kterou přináší nečinnost a strach. O motivaci, která donutí jedince k akci a finální oběti. Pravý opak tomu veselému americkému blbnutí, stvořenému pro odpočinkovou zábavu co jsem viděl před pár dny. Japonci zde otevírají staré rány a využívají k tomu metaforu vzniklou z dvou jaderných pum, které Oppenheimer naservíroval americké armádě k rychlému použití. Zlomení lidé, kteří se pomalu staví na nohy po prohrané válce, aby byli pošlapáni další katastrofou. Ohromující destrukce, podpořená burácivým hudebním doprovodem, živelné postavy, kde vás zajímá kdo přežije a kdo ne. Překvapivý hlavní hrdina - zbabělec. Žij. ()
Tenhle dramatický koncept chtěl oživit už Edwards v roce 2014, ale masovému úspěchu jeho Godzilly zřejmě zlomil vaz hollywoodský diktát. Godzilla -1.0 to má v tomhle o poznání jednodušší, protože byla natočená v porovnání s USA za pár babek a v daleko více Godzilla friendly enviromentu, než je americká továrna na sny. A výsledek je něco, za co se tvůrci nemusí stydět. Samozřejmě to není ten naboostovaný těžkotonážní eye-candy spektákl, kterým se může chlubit západ, ale má to skvěle sevřenou atmosféru post-apokalyptické doby po druhé světové, zlověstnou ještěrku, ze které se podařilo vydolovat úplné maximum a i když je občas v některých záběrech znát limit production budgetu, pracuje se s ním skvěle. Do postav se mi však dostat nepodařilo vůbec a posmutnělý emocionální náboj mne zcela minul. Jeden z mála filmů, kterému by IMHO prospěla černobílá verze. ()
Od tohoto týmu by se mohli učit všichni v Hollywoodu. S rozpočtem kolem 11-15 mega dokázali stvořit něco tak uvěřitelného (a byli po zásluze odměněni Oscarem za VFX), že by mohla ta letošní americká s rozpočtem 135 mega jen suše závidět. Mocně doufám, že Godzilla -1 po velkém úspěchu zažehne novou sérii, která pokryje celou historii japonské Godzilly a bude tu s námi ještě pěkně dlouho, protože vidět velký film v takovémhle balení je v té záplavě studiových "hangárových" filmů skutečně osvěžující. Navíc to není jen o samotném legendárním monstru, ale ždímou se tu emoce jedna báseň a ačkoliv jsem pár logických lapsů zaznamenal, je to jen kapka radioaktivity v královském moři. Doufám, že za pár let znovu a tentokrát už i v kině. ()
Šupy dupy dup, raz dva tři hej rup, už to máme pod střechou, šupy dupy dup, raz, dva, tři, hej rup, už to máme v suchu. Ve vodě nebo na souši, je to jedno, navíc s Godzillou nic moc pod střechou nezůstane, protože demoluje celé bloky. Přesto se z ní Japonci snaží smýt nálepku destruktivní atrakce. Samotná země je traumatizovaná, válečná porážka je zatraceně čerstvá, navrátivší se vojáci mají zmatek v hlavě, přišli o přátele v boji i členy rodin doma, kde navíc nacházejí jen trosky. Aby toho nebylo málo, záhy se tu zjeví přerostlý národní poklad. Zatímco v poslední době se v případě všemožných monster pokračování „pracovalo“ hlavně se zaměnitelnými vědátory a dalšími vzdělanými hlavami, pro Takaši Jamazakiho jsou lidské postavy důležité. I když u nich tradičně nechybí expresivní herectví a celkově melodramatická nálada, tudíž mě to po emocionální stránce tak nějak nechytlo, ale to mívám s asijskými filmy poměrně pravidelně. Každopádně celkově fajn, do lehkého nadprůměru to tahá zajímavá kamera, několik slušných nápadů, úcta k původním filmům a hlavně pak fakt, že to celé vzniklo za zlomek rozpočtu hollywoodských bijáků. ()
Godzilla je výtvor Japoncov, je to ich národná, kultová postava, ako pre našinca Jánošík či kúsok za hranicami Fiala s Babišom. Kým si ale ten náš hrdina vyberal komu kaštieľ vypáli, až kým neupiekli jeho samotného, táto fantasy postavička prehĺta všetko bez výnimky do poradia, ako Dolly Buster na swingers párty v Horných Orešanoch. Pekne sa nato pozerá, no každému to nesadne, keďže Japonci majú svojskú tvorbu, pričom kto je prevažne zvyknutý na pukance a prvoplánovú zábavu z poza oceánu, ten asi príliš nadšený nebude. Sú tu zdĺhavé pasáže či dialógy “akoby mimo tému”, čo môže nudiť, alebo hádam aj odradiť, no kto vydrží, uvidí aj zlaté prasiatko čo bude mať zahnuté zuby dohora. Fakt “dokonalá”, intelektuálna komiksovka, ktorá Američanom jasne ukázala, kde majú s tou ich hrbatou kokotinou čo vyzerá ako prerastený pterodaktyl bez krídiel - miesto. Presne takúto Godzillu svet konečne potreboval vidieť. Teda tú “oridžinal”, čo sa s nikým nejebe, neberie na nikoho ohľad, s nikým nemá žiadny vzťah ako nejaký pojebaný, ochočený yorský šír. No a i keď to na päť nie je, Ja aj tak dám, lebo veď aj tak ma nikto nemôže zastaviť. Palček hore Japoncom. ()
Měl jsem pocit, že se dívám na "starý" japonský film s Godzillou natočený novou technologií, takže myslím, že účel byl splněn. Vážně míněný příběh se zajímavými postavami (což je asi největší rozdíl oproti současnému americkému MonsterVersu), které stejně jako celé Japonsko přešly z předválečné krize válkou do krize poválečné, se tu přirozeně mísí s tak nádherně a úmyslně nablbými nápady, jako je především plán na zničení Godzilly, že mi nezbylo než být nadšený. Digitální Godzilla vypadá jako člověk v gumovém obleku, a když začne s demoličními pracemi a hraje jí k tomu Ifukubeho motiv, je to opravdu něco._____P.S. Dílo je dokonáno v černobílé verzi, která je prostě úchvatné. Z ne úplně dokonalých triků je rázem přednost, spousta záběrů je tak kurosawovsky krásných, že jsem se sám sebe ptal, jestli byly i v barevné verzi. Byly. Ale tady jsou prostě lepší. ()
S tímto monstrózním filmem a mou konečně první originální Godzillou z Japonska jsem překvapeně zjistil, jak moc se místní narativ liší od americké verze. Já totiž celou dobu vážně čekal, kdy se tam objeví další nepřátelské obludy, a začne gigantická držková! A ono prdlajs. O ostrovů se prostě objeví hrozivá obluda, a je třeba se s ní vypořádat, konec, tečka. Krásně přímočarý a zároveň rozmáchlý film s kupou naivních scének jako vystřižených z libovolné mangy nebo anime. Efekty parádní a Oscar zasloužený. [Netflix] ()
Pecka. Mimoriadne pôsobivý návrat k poetike a myšlienkovej hutnosti originálu. Vlastne ide o dokonalý upgrade a tým pádom najlepší film s Godzillou. Samozrejme by sa našli aj zápory, no prečo si kaziť radosť? 9/10 ()
Připadalo mě to vlastně úplně v pohodě. Japonské Godzilly jsem nikdy neviděl. Tohle zřejmě měla být nějaká pocta směrem k nim. Ano, současné Hollywoodské verze, ve kterých vlastně Godzilla pomáhá lidstvu mě příjdou trošku mimo mísu už z principu proč by to vlastně Godzilla měla dělat. V Minus One je prostě hrozbou pro lidi a tečka. Je potřeba ji zlikvidovat. Jak toho ti malí mravenci dosáhnou? To mě zajímalo. Jinak samozřejmě vztahy mezi postavami jsou ošetřené, ty emoce tady prostě jsou. 65% ()
Tyjo. Já chtěl no-brainer. A dostal jsem pozvolné, až komorní, terapeutické vypořádání se s kolektivním PTSD, poválečnou prázdnotou, bolestí, traumaty, ponížením... Boj s Godzillou je bojem s něčím neuchopitelně mocným, ale i cestou za sebepřijetím a budování nových vztahů a příběhů, smiřováním se s minulostí. Godzilla je jako persona doll. Ztělesnila vše neuchopitelné, nepopsatelné, domněle nepřekonatelné - aby díky svému pádu umožnila svým pokořitelům nový začátek. Žánr vytěžený na max. ()
"Is your war... finally over?" - hit me like a fucking Godzilla. Tahle asi miliontá léčba japonského nukleárního mindráku je o to mocnější, oč větší náhled do kultury Japonska máte + je třeba docenit prachobyčejnou lidskost, na kterou moderní blockbustery tak rády zapomínají. Kór když je zaobalená poctivým vypravěčstvím a jako bonus přihazuje úžasnou trikovou stránku. ()
-Utajování informací je japonskou specialitou-. Ke starým japonským filmům s G mám nostalgický vztah, jinak ale nejraději mám novou americkou sérii s G a spol. Japonci mají samozřejmě jinou mentalitu, ale že půl filmu zabere poválečné sociální drama jsem nepředpokládal. Fakt mě to nebavilo, navíc hlavní hrdina - nehrdina - hrdina Shikishima byl tak nesympatický, že jsem si k němu cestu nenašel. Nemám rád postavy, co jsou celou dobu za blby a v závěru zazáří - pro mě pozdě. Ovšem scény s G mě bavily hodně, triky solidní až výborné, akce skvělá. A celkově mi přišlo vše realistické na rozdíl od amerických filmů, kde většinou převládá opulentní fantazie mnohdy bez logiky (a to mě také baví). Za G dávám ty 4*. Konec doják, ovšem Shikishima měl tak křečovitý výstup, že trvat o něco déle, tak vše shodí. Celkově spokojenost, byť americká G u mě i nadále vede. Až budu chtít poválečné drama, tak si nějaké vyberu, případně sáhnu po francouzské klasice - Hirošima, má láska. -Zbraně si máme opatřit sami (miny). Pro naši vládu typické.- ()
Godzilla Minus One je blockbusterové zlato. Takaši Jamazaki servíruje unikátní kombinaci japonské tradice s doplňkem v podobě atributů amerického blockbusteru. Výsledek servíruje spousty různorodých emocí a Godzilla Minus One tak zvládá být dojemná, děsivá i epická. Je radost jí sledovat, především v rukách tvůrce, který zvládá přeskakovat mezi vážnějšími motivy a béčkovými kořeny, zároveň v závěru dodat různé formy emocionálního uspokojení. Výsledkem je dost možná nejlépe natočený, nejlépe vypadající, herecky nejsilnější i příběhově nejpoutavější za celou dobu, co mají diváci s Godzillou tu čest.... ()
Jako kdyby Spielberg byl Japoncem… Fascinuje mě to spojení kompaktně rozvíjeného blockbusterového vyprávění s velmi lokálními tematickými a formálními tradicemi. V podstatě od druhé sekvence se to vyvíjí úplně jinak, než na základě klasické žánrové normy očekáváme, přičemž potenciální nedostatky (potažmo historické věci a události, jež bychom očekávali a chtěli vidět) se v průběhu vynahrazují prostřednictvím sci-fi elementu v podobě rozohněné atomové příšery. Ve zdevastovaném Japonsku nepadne ani zmínka o jaderných útocích, místo toho sledujeme nejprve velmi osobní trauma dané nehumánním východním kodexem cti a pohrdáním společnosti v případě jeho nedodržení. Zároveň s vykupitelskou a romantickou osobní linií se rýsuje také národní japonské trauma, jež názorně reprezentuje právě Godzilla – netvor z mořských hlubin, jehož vojáci nejprve mají za neporazitelnou nepřátelskou zbraň na sklonku války a který následně předvádí to, co ona neporazitelná bomba skutečně napáchala. Postupuje se přitom velmi hladce na úrovni významu i odhalování hrozby, jedno s druhým ostatně souvisí. Z národního se celkem nenápadně přelévá do nadnárodního makropříběhu, když postavy zmiňují napjaté vztahy mezi USA a Sověty a žijí ve strachu, že studená válka jim opět zdevastuje obnovovanou zemi. Stejně tak Godzilla nejprve napíná fyzické svaly, poté na vodě poprvé předvede svůj plný arzenál, zatím pouze na velmi určitém cíli, a posléze po procházce městem udeří formou strašáka, jehož se už tehdy obávalo nejen celé Japonsko. Efekty jsou krásné a často subjektivní inscenace z bázlivých podhledů nemá slabin. Zvlášť ve chvílích, kdy monstrum obklopuje prach a vznikají přímé vizuální asociace s Hirošimou a Nagasaki. Film skvěle graduje do kolektivního úsilí, přičemž hlavní hrdina se postupně mění z východního na západního a příběh reflektuje třeba motivy z Nolanova Dunkerku. Finální akt udeří ve stoprocentní účinnosti díky bravurně koncipovanému vývoji protagonisty, jehož milostná linie pohání k sebeobětování, zatímco celkový morální přechod k vyšší hodnotě lidského života jej katapultuje k západnímu spielbergovskému rozuzlení. Opět se ukázalo, že Godzilla je možná fajn klaďas, ale jako záporák prostě nemá konkurenci. Lidé musí zapojovat intelektuální maximum, ale střet s nezastavitelnou a nepochopitelnou silou je přesto nerovný a nejednoznačný. ()
Tyhle digitální japonské Žlababy jmen Kaidžů, Godzill nebo Gappa mně poslední dobou moc netáhnou, ale tenhle film mne zaujal něčím jiným než vyžranou mořskou potvorou. Zatímco starší kousky jsou dnes nechtěně zábavné svými dobovými trikovými efekty, bylo jasné, že tento film nabídne minimálně něco, co bych nazval současným digitálním standardem. A mne to přitáhlo i dobou, kdy se příběh odehrává. V poraženém Japonsku, zdecimovaným válkou a nálety amerických B-29. Kdo ví něco o náletech na Tokyo, jistě stejně užasle zíral na tu spoušť co zůstala přeživšímna zemi k žití. Samotný příběh mne moc nebavil, Godzilla vzpadala srandovně na svých tlustých nožkách a afektovaní japonští herci se také zrovna dvakrát nepředvedli. Líbil se mi ten zátah torpédoborců a Shinden. Člověk si pak říká, proč někdo investoval peníze do takovéhle pardon, ale kraviny, místo toho aby natočil nějaký solidní válečný film, když už na to ty prostředky a možnosti má? A že mají Japíci o čem točit, celá válka v Pacifiku zatím z filmařského hlediska není nic moc pokrytá. A u filmu jsem musel uznat ještě jednu věc. Už jsem viděl pěknou řádku japonských válečných filmů. Jakákoliv sebereflexe nula. Padlí vojáci byli opěvováni jako hrdinové, ať už se jednalo o normální armádu, námořnictvo nebo sebevraždné piloty. Překvapilo mne to mnohokrát a mnohokrát jsem to u těch filmů zmínil v komentech. Zde poprvé zaznělo, že řada lidí zemřela zbytečně. Hlavně piloti kamikadze. No to je pokrok! Opravdu. Dávám Japoncům ještě dvacet let a možná se po sto leech od druhé světové od nich s pokorou dozvíme, že se leckde chovali jako dobytek a slovo lidskost vůbec neznali. V souhrnu dávám za dvě odpálené námořní miny. * * ()
Jak se po japonsku vyporadat s valkou? Znicit Godzillu prece..! ;-) ()
Zajímavý návrat ke kořenům Godzilly v čistě japonském blockbusterovém kaiju stylu, a zároveň podvratná alegorie o válce a traumatech z jaderné hrozby, která adekvátně pracuje s rozpočtem v rámci meta-žánrových prvků katastrofického filmu. Tak akorát epický, a zároveň tak akorát komorní a skličující. ()
Prišiel som kvôli Godzille ničiacej mestá a ostal som kvôli dobovej dráme o povojnovom Japonsku. Ničenie, dizajn Godzilly a efekty sú na výbornú, no bol som prekvapený, ako fantasticky napísané sú postavy a celý príbeh pracujúci s témou obety a ceny ľudského života v Japonsku. Tak ako Edwardsova Godzilla išla v rozpore s americkým rozprávaním príbehov a plne adaptovala japonské kaiju, tak Godzilla Minus One mimo občasných expresívnych emócií (napr. trieskanie hlavy o stôl) je klasickým západným príbehom so západnými hodnotami. Z béčkovej Godzilly urobil Jamazaki áčkové svetové kino. PS: Toto stálo 15 miliónov eur?! Hollywood by sa mal ísť učiť úspornosti do Japonska. ()
Bolo to veľmi dobré, ale po toľkých skvelých hodnoteniach som čakal niečo viac. Godzila v príbehu zasadenom do obdobia po druhej svetovej vojne, v ktorom hlavný hrdina bojuje s démonmi minulosti a PTSD, je niečo, čo americkej verzii rozhodne chýbalo. Ani japonská Godzilla sa však nevyhla tradičným klišé a jej eliminácia bola tak trochu americky vykalkulovana. Slušných 8/10. P. S. fakt nechápem tých 15 miliónov. Magic. ()
„Oceán patosu, dáme si do nosu!“ Při vší úctě k japonskému válečnému traumatu i k faktu, že Godzilla je jejich národní klenot, tento způsob ještěrky zdá se mi poněkud nešťastným. Moře patosu, dějové zvraty podle hollywoodského mustru a hrdina Koichi jako neusmrtitelný klikař. OKÉNKO S KLIKOU: [][] Co všechno přežil? ≈≈ Pilotování letadla kamikaze v poslední den války. ≈≈ Jako jediný přežil útok Godzilly na ostrov Odo. ≈≈ Jen o fous unikl její tlamě při zničení lodi Kainshinmaru u souostroví Ogasavara. ≈≈ Sandál mu nerozhodil ani blízký výbuch atomovky, jadernou ještěrkou z kloaky vyvržené na město Ginza. ≈≈ Rozdýchal i druhou sebevražednou misi v kokpitu letadla, při finálním souboji s obludou. ≈≈ Suma sumárum, přežil 2x své kamikaze a 4x útok Godzilly! Ten by přežil snad i harakiri. [][] Pobavila i nelogičnost scény s freonem, bublajícím ještěrce pod zadkem. Ona čouhá z vody po pás i s panděrem, jak stojí na zadních, čili pod ní je očividně mělčina, žádných 1500 m hloubky! Tři hvězdy za scény poválečného zmaru a beznaděje, mezi chatrčemi z materiálů co dům v ruinách dal. ()
Reklama