Režie:
Denis VilleneuveKamera:
Greig FraserHudba:
Hans ZimmerHrají:
Timothée Chalamet, Rebecca Ferguson, Oscar Isaac, Jason Momoa, Josh Brolin, Javier Bardem, Stellan Skarsgård, Zendaya, Dave Bautista, David Dastmalchian (více)VOD (5)
Obsahy(2)
Kultovní sci-fi dílo vypráví o mocenských bojích uvnitř galaktického Impéria, v nichž jde o ovládnutí planety Arrakis: zdroje vzácného koření - melanže, jež poskytuje zvláštní psychické schopnosti, které umožňují cestování vesmírem. Padišáh imperátor svěří správu nad Arrakisem a s ní i komplikovanou těžbu neobyčejné látky vévodovi rodu Atreidů. Celá anabáze je ale součástí spiknutí, z něhož se podaří vyváznout jen vévodovu synovi Paulovi a jeho matce, kteří uprchnou do pouště. Jejich jedinou nadějí jsou nedůvěřiví domorodí obyvatelé fremeni, schopní trvale přežít ve vyprahlé pustině. Mohl by Paul Atreides být spasitelem, na kterého tak dlouho čekají? (Vertical Entertainment)
(více)Recenze (1 622)
Vesmírné koráby jako kráva, ale přivézt jim na tu planetu vděkem za koření trochu vody z Norska, to ne! Jako nečtenář předlohy jsem si více užil druhé shlédnutí, alespoň první poloviny polofilmu. Druhá, “pouštní” polovina se ve své zasněnosti do předstírané hloubky naopak více vlekla. Klíčová otázka: Nebýt žádné knížky a být pouze tohoto scénáře, byl by vůbec důvod ho zfilmovat, navíc v tak drahém provedení? Co nového kromě cool obřích červů by dnes přinesl do světa filmového sci-fi? Navíc, pokud je dnes za umění považována vizuální nádhera bez emocí a s frázemi bez návaznosti na filozofické otázky reálného lidského života, chci se vrátit do let 2001-2003, kdy mě velkolepé filmové výpravy do fantazijních světů dle knižních předloh dokázali rozbrečet a přiměli mě zamilovat si jejich postavy. Ryze IMAXovou čtvrtou hvězdu dávám za výborný casting, na který tento projekt čekal snad stejně jako na výtvarného vizionáře Villeneuva, za přehlídku kostýmů a mejkapu par excellence (Skarsgård!) a za dech beroucí audiovizuální kolosálnost, vyboostěnou “těžším” Zimmerem. Po jeho prvním poslechu v autě jsem nevěřil, že nebude taky posledním. Nebyl, a na track “Leaving Caladan” se těším na chystaném koncertním turné! ()
Knižní Duna je v podstatě takovým Starwarsem o trůny, tedy základním kamenem a vzorem pozdějších parazitních hitů. Tudíž mě xmrti vyděsilo, že potřetí tento pilíř a klasika žánru monumentálních prostorových oper přistála ve spárech bestiálního uspávače hadů, zabijáka zábavy a sveřepého artového hnědopicha Penise, po jehož Blade runnerovi se mi chtělo těžce blade a moje prdel řvala po kruté pomstě. Šel jsem do toho tedy s předsudečným projekčním despektem a hlavou se mi už při úvodních titulcích honily rozličné roztomilé nápady, jak tu pak po tom narkoleptickém nudilovi verbálně rozmažu hovna. Tak nic, no. Ten Vilnéf totiž asi vysadil benzodiazepamy, přestal hodinu strnule čumět do jednoho bodu a pobrukovat si u toho Dedkendenc, a navzdory mému očekávání, že z toho bude ještě horší metadonové utrpení než památná Lynčova smaženice, zmákl více než důstojnou, přímočarou, svižnou, zábavnou a pompézní adaptaci! No adaptaci… Vzít a natočit 40 procent první knihy s tím, že možná někdy za pár let dodělám tu lepší část, pokud na to náhodou dá nejaký hodný židostrýček prachy, zrovna nebude pandemence nebo Šalamet do té doby nezmění pohlaví, to je něco, jako by na vás vletěla vilná luxusní flexibilní MILFka, za detailního popisování následného multiotvorového tornáda vás rozkouřila k nepříčetnosti, načež náhle vyplivla Orbitku a oznámila, že musí jít nutně do Kolbenky utahovat matice, aby měla na nájem, a že to možná dodělá a splní všechny ty lascivní sliby někdy takhle na jaře za čtyři až pět let. Čili vám zbydou akorát oči pro pláč, pro zmírnění napětí v očekávání si následně uženete tenisový loket a příště raději půjdete do nějaké méně okázalé figurantky se sice skromnějším hardvérem a schopnostmi, ovšem se zárukou plné návratnosti investic. Jako celek je to hodně působivé a naprosto adekvátní předloze, vhodně podtržené Dunivou hudbou, jen bych se tolik neposíral z těch jakože „megabrutalfajnových“ efektů jako někteří zdejší odborníci na vymačkávání jebáků z Penisova funklubíku pokryteckých nudofilů. Místy mi přišly spíše jako narychlo dodělávané v Malování a kdejaké Hvězdné války jsou o třídu výš. ()
Esteticky nejopojnější film posledních let, u něhož jsem se velkou část stopáže těšil na rozmáchlejší druhý díl. ()
Oscar 6 : Kamera, Výprava, Střih, Hudba, Zvuk, Vizuální efekty + 4 nominace: Nejlepší film, Scénář - A, Kostýmy, Masky ()
Hele, dejme tomu, že většinu současných filmů nemusíte nutně vidět v kině. Jejich vizuální stránka není dostatečně zajímavá, či obrazově sofistikovaná, chybí jim něco, co by vám přivedlo mrazení v zátylku, takové to příjemné mravenčení, nemotivuje vás to vidět na velkém plátně, případně to jsou rovnou tupé omalovánky pro týnejdžery (ups, slyšel taky někdo Marvel?). Takže vám bohatě stačí velká TV doma, případně monitor, pokud jste opravdu nenároční diváci. Ale Villeneuvova Duna, ach bože, to je úplně jiná liga, to je film, pro který se staví velké sály a velká plátna. Takováhle obrazová epika tady nebyla od …… no možná od Nolanova Interstellaru, a co se týče uchopení génia loci pouště, jejich čarokrásných dun a rozpáleného písku, něco podobného tady nebylo celých 60 let, kdy měl premiéru – jak Steven Spielberg prohlásil „zázrak filmu“ – Leanův ´Lawrence z Arábie“. A i všechno kolem v Duně je triumf filmového designu, netuctová architektura velkolepých rozměrů, design interiérů, který dokresluje fantastické obrazové kompozice. A do toho neuvěřitelně dobrej casting, nejvíc nadšený jsem byl z Chalameta, přesně takhle jsem si představoval Paule Atreidese. Další důvody, proč tohle je film pro kino – mocná dunivá Zimmerova hudba (kvalitní audio set neprostou nutností) a pak prostý fakt, že Villeneuve rád točí v šeru, v noci, takže velká část filmu je potemnělá a tady si Villeneuve hraje se světlem a stíny a zlověstným příšeřím. Doma na počítačí uvidíte leda velký hovno. Takže vám závěrem dám takové malé, příjemné přátelské popíchnutí – pokud na základě toho zmíněného hovna chcete hodnotit takovouhle obrazovou epiku, tak jste idioti (bez smajlíku). ()
Denis Villeneuve doručil naprosto spektakulární a do detailu promyšlený VELKOfilm, který nijak neurazil moje léta v hlavě nošené představy o podobě Duny. Nadšení veliké a očekávání směrem ke druhé části ještě větší. 90% ()
Chápu, že mnoho filmů má vymazlenou technickou stránku a musí se to brát v potaz, ale tohle v moha ohledech přehnané zdůrazňování způsobu sledování mi je jaksi konstantně proti srsti. Moje blbost je, že mi často nesedí pravověrné sci-fi snímky, takže jsem věděl, že bych Dunu vidět měl, ale srdce mě k ní do kina prostě netáhlo. Udělal jsem chybu. Film získává diváka postupně, musí si zvykat na jeho fikční svět a orientovat se ve všech jménech mnoha postav, ale pokud se mu tohle podaří, čeká na něj neobyčejný zážitek. Na dvojku do přítmí kinosálu už zajdu! 90%. ()
Nemyslel jsem si, že zrovna v případě Villeneuvovy Duny (i pro mne se jednalo o jednoznačně nejočekávanější film roku) budu nakonec souhlasit spíše s těmi rezervovanějšími ohlasy. Rozhodně je svěží vidět v kině po všech těch barevných sračkovitých blockbusterech od Disneyho, Marvelu a Netflixu něco drahého a zároveň dospělého, co se nesnaží nadbíhat pitomým teenagerům. Duna taktéž rozhodně je skvěle natočená - ve smyslu řemesla, triků, výpravy. A není sporu o tom, že se jedná o esteticky vyjímečně vytříbené dílo, je zážitek na ty obrazy koukat, byť jejich krása je značně strohá. Ale přesto se nemůžu přinutit k nadšení. V první půlce tam k němu ještě náběh byl, představení vesmírné politiky, těch různých tajných plánů a intrik mě spolehlivě zaháčkovalo a těšil jsem se, jak to bude gradovat. Ale v druhé půlce najednou skončíme čumákovat v poušti a film mě ztratil. A může za to patrně to, že u mne nedokázal vzbudit žádný vztah k postavám. Jsou to všichni studení čumáci. Ani s tím Chalametem, kterého mám jinak velmi rád, jsem to prostě neprožíval. Postava, kterou hraje Jason Momoa, pak má patrně sloužit jako "srdce filmu", ale vždyť ji reálně vlastně vůbec nepoznáme! Jeho vztah s Chalametem je vystavěn čistě tím, že se párkrát přátelsky obejmou. Jinak o něm nevíme nic, protože jsme si s nimi nic neodžili. A tak je to tu se všemi, a těžko si k nim pak vypěstovat nějaké emoční pouto. A ničeho jiného než emocí se v první Duně potenciálně chytnout nedá, protože "děj" stihne tak tak začít, ale k ničemu nedospěje ("It begins" je opravdu přiléhavá hláška na plakát). A akce není Villeneuvova nejsilnější stránka. ()
Čím víc plátno, tím víc Duna, protože Denis Villeneuve předvádí doslova vizuální kouzelnictví, které mě ve spojení s dalším hudebním superkouskem páně Zimmera (samostatně neposlouchatelné ) doslova uhranulo. Příběh by si jistě více užil, kdybych znal knížku, protože některé aspekty a souvislosti s postavama mě zůstanou asi navždy tajemstvím, ale bohudík film je vyprávěn tak, že vše podstatné se do mě vsáklo velmi lehce. Herecky se mě líbil dokonce i Mamoa, natož taková Rebecca Ferguson, ta mě herecky doslova zraje před očima. Jsem rád, že film je svým pojetím spíš artový blockbuster než velkolepě pojatý digitální velkocirkus,protože to mě umožňuje větší ztotožnění nejen s postavama, ale i s celým "duna světem". Vizuální a vypravěčský talent Denis Villeneuvea se mě opět dostal do hlavy a pevně věřím, že v ní ještě nějakou dobu bude kempovat. ()
Absolútny skvost, film roka a jeden z najlepších sci-fi filmov vôbec. Kde Frank Herbert kládol dôraz na psychológiu a dialógy, Denis Villeneuve rozpráva obrazmi, zvukmi a hudbou, cez omračujúcu veľkoleposť a hypnotizujúcu mimozemskú mystiku. Herecky bezchybné a hoci na povrchu zdanlivo studené, v skutočnosti hlboko precítené. 10/10 ()
10/10. Tady není o čem. Od Avataru jsem neměl pocit, že jsem v kině na podobně velkolepé filmové události a tenhle pocit vytrval po celou dobu delší stopáže, která ve výsledku utekla tak rychle, že jsem během titulků chtěl OKAMŽITĚ pokračování. Velmi unikátní, hloubavá, vizuálně podmanivá scifi odysea, která je stvořena pro velké plátna a filmové fanoušky, kteří chtějí víc, než zábavu a sterilní blockbustery. Pokud vám Duna nesedne - není to její problém. A není to i váš problém. Prostě nedojde k synergii zvoleného stylu, který Denis pro tuhle adaptaci zkonstruoval. A já ho za tenhle odvážný krok miluju. Nikdy by mě nenapadlo, že v kině pocítím podobné emoce, jako když jsem poprvé sledoval Společenstvo prstenu, Novou naději či první Matrix. Duna možná není obsahově a scénářem tak bohatá jako zmíněné projekty... ale díky pečlivé výstavbě fikčního světa a postupném odkládání karet na stůl - rozehrává tak podmanivý a zajímavý prolog k většímu příběhu, že v mém případě nemohu mluvit o ničem jiném, než o filmovém zážitku nejen letošního roku, ale dost možná poslední pětiletky. A to se tu vůbec nebavím o funkčních dramatech, politickém hašteření, designu celého světa, dech beroucí kameře, dokonalé hudbě, perfektně zvoleném hereckém obsazení či dalších proprietách, které dohromady tvoří událost jménem DUNA - na kterou pravděpodobně už nikdy nezapomenu. Ten kdo uvidí tohle scifi porno doma... je čistý barbar a já jdu ještě minimálně 3x koupit lístky, protože druhý díl MUSÍ přijít! Koření pro všechny! ()
ZÁŽITEK. Stává se to jednou za pár let, že usednete v kině do sedačky, díky předloze tak nějak tušíte, co vás čeká, ale po pár minutách se všechny představy začnou bortit, protože všechno, co se na plátně děje, vás bezpodmínečně na 155 minut uhrane. Ani jedno políčko filmu nepřišlo nazmar, syntéza obrazu a zvuku na maximu, gigantické vesmírné koráby ohromují stejnou měrou, jako vás intimní příběh mladého mesiáše rozechvívá. Lidé, kteří tomu u Warnerů věřili, a přiklepli ten šílený rozpočet, jsou mí osobní hrdinové kapitalistického hazardu filmového byznysu. Jakákoliv objektivní kritika jde mimo mě. Spolu s Interstellarem stavím Dunu na piedestal nejlepších sci-fi 21. století. ()
Takový hezký navoněný prd. Dvojka bude asi super a ty přísliby nářezu jsou obrovské, ale moc nechápu, proč to nemohl být nářez i teď. ()
Knižně je Duna tak ucelené dílo, že obsahem je opravdu hodně těžké předat veškeré autorovy myšlenky do takového díla, jako je právě film. Denis Villeneuve ale udělal vše pro to, abych z kina odcházel v dobrém rozpoložení a s pocitem, že jsem viděl něco naprosto jedinečného. Byť si ve filmu plno myšlenek divák musí uhlídat (pokud zná knižní předlohu) nebo domyslet (pokud ji nezná). Během čtení na mě kniha působila, jako když předává celou řadu ekologických poselství, což zde vlastně není. Naopak se jedná o artový sci-fi kousek s úchvatným vizuálem, malým množstvím akce a epickou hudbou z pera Hanse Zimmera. Ta sice není natolik přátelsky poslechová, jako u jeho dnes již klasických melodií, ale o to emotivnější je v průběhu celého filmu. A to především v kombinaci s úchvatnými záběry, kde scéna, to pastva pro oči. Doufám, že se filmu bude dařit, protože pokračování by si v podobném duchu jednoznačně zasloužilo. ()
║Rozpočet $165miliónov║ Tržby USA $108,327,830║ Tržby Celosvetovo $401,847,900▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $12,174,106 ║ Tržby za predaj DVD v USA $3,128,449║ Máme možnosť prežiť vizuálne a hudobné absolútoriúm na možné maximum! Priam ide o filmové obžerstvo v danom poňatí. Režisér Denis Villeneuve len potvrdzuje svoju brilantnú dôslednosť, nesporný talent a že je momentálne jeden z mála bezkonkurenčne talentovaných režisérov. Režisérov, ktorý dokážu megalománske projekty povýšiť do iných sfér. Herecky brilantné, akčná stránka je na vedľajšej koľaji ale keď už na ňu príde tak dostatočne berie, Jason Momoa sa zas predvádza. Mrzí ma len neúčasť v kine, momentálne ide o film roka. /95%/ ()
Ne bez chyb, přesto euforie. Dunivá epika i překvapivě dojemný příběh o překonávání strachu ze sebe a z neznáma. Daleká budoucnost těžko mohla působit víc realisticky a zvláštně komorně. Povedly se figury, Villeneuve překonal dutý manýrismus Blade Runnera a servíruje obrazy s potem a krví. Duncan Idaho mi konečně v srdci nahradil Aragorna. V několika momentech mi to přesně evokovalo ty intenzivní pocity z knihy. Ale jako film to stojí na vlastních robustních nohách. Dvojku bych dal okamžitě.. ()
Audio-vizuální stránka je opulentní. Tady bych nejraději skončil, ale nemůžu. Denis patří mezi moje top režiséry a prostě mu nemohu odpustit pár drobností v jeho vysněném projektu je. Knihy i původní film znám skoro nazpaměť a tak tu za mě ne zcela funguje vysvětlení světa Duny a jeho "zákonitosti" (štíty, lasery, vztahy, plány v plánech, kdo co ví...). Myslím, že právě v těch zákonitostech knihy a světa Duny je minimálně v prvním díle poražen původní "vykostěnou" Lynchovou verzí. Tady jsme v megalomanské a snové verzi Duny, které občas schází barvitost, ale rozhodně rozmanitost ( i když multikuturní téma využívá film opravdu detailně vč. zvuků a jazyka). Zaměření na Paulovy sny způsobuje, že není dost místa pro menší postavy (Pitter, Thuffir, Yueh a i Baron) a film se především v druhé půlce za mě docela táhne. To není zrovna příjemné po naprosto nádherné a precizní první hodině. Co je pro mě asi největší problém je vlastně neexistence emocionálního dopadu a vrcholu filmu. Tam kde Arrival na konci rozpláče snad každého, tam Duna selhává. Ano, je to teprve začátek, ale já osobně si nemyslím, že by v druhé části mělo být víc silných momentů, než je v první části knihy. Osobně jsem měl také pocit, že i když Denis všude tvrdí, že tohle je jeho definitivní verze a přesně takhle Dunu chtěl natočit, nemyslím si, že to je zcela pravda a podle mě tu tak 20-25 minut schází a to nemyslím jen (natočené) přistání Duncena na Arrakis nebo zcela přeskočené "cestování mezi světy". PS tolik slavných citátů a hlášek tu mohlo být a ... nejsou. Přesto, koření musí proudit. PPS: jako soundtrack doporučuji rovnou Sketchbook od Hanse, je o level výš, než OST. ()
Tady není o čem. Film je to obrovský a je neskutečně emocionálně prázdný, ne moc zajímavý a většinou jde jen o demo verzi, kdy s dalším rozšířením bude hodnotnější. Takhle si špičkový film nepředstavuji. Přirovnání k LOTR, SW či Matrixu jsou také zcestné, už ty jejich první filmy fungují bezvadně a samostatně. Jenže Duna, nuDa. ()
Denis Villeneuve je jeden z mých nejoblibenějších režiséru a každý jeho film je zlato. Duna není výjimkou. Úžasná adaptace, skvostný a vypiplaný vizuál, perfektní obsazení plné silných výkonů a dokonalý styl zkombinovaný s unikátní estetikou. To vše je Duna. Příběh o rodu Atreidů chycených v nepříjemné politické situaci a příběh Paula, který musí dospět a ujmout se své role. Baron Harkonnen je jednoduše jeden z nejnechutnějších a nejděsivějších zaporáků posledních let. Duna také rozpitvává témata enviromentalismu, politiky, kolonizace a to ve světě, který působí zažitě a jako skutečné místo. Nedostanete typický dobrodružný blockbuster, ale dost chladný svět, kde fandíte vaším postavám, protože jsou nejméně morálně odporní ze všech okolo. No a pokud se vám líbila Duna, je na čase dát šanci předchozím Villeneuvovým filmům. ()
Hybrid, ktorý na jednu stranu chce byť umelecký a osobitý a súčasne chce byť popcornom pre masy. Na jednu stranu chce byť úctivý k predlohe, na druhú stranu predlohu nevyhnutne musí trochu kastrovať, lebo jej detailnosť sa obsiahnuť vo filme nedá. Na jednu stranu chce byť v štylizácii odviazaný, na druhú chce tú divočinu čo najviac uzemňovať (napríklad headsety v helikoptérach mi prišli príhodné asi podobne ako keby tam Chalamet vytiahol iPhone). Na jednu stranu chce byť zapálene entuziastický z príležitosti preniesť do filmu ikonickú predlohu, tak ako sme to videli u Jacksona a Pána Prsteňov, a na druhú stranu chce byť "len" presnou a štýlovou ilustráciou obľúbenej knihy ako boli Potterovky. A vo výsledku je snaha o tento umelecko-komerčný balans taká opatrná, že film vlastne ťažko vyvolá silnejšiu reakciu a rovnako len opatrne a zľahka vyvolá emócie ako Pán Prsteňov či úprimné, príjemné pobavenie ako ľubovoľný Harry Potter. Villeneuve sa skrátka natoľko sústredí na sedenie na dvoch stoličkách a aby sa mu polka rite nezošuchla ani z jednej, že si poriadne nesadol ani na jednu. Režisérov predchádzajúci Blade Runner 2049 fungoval preto, lebo sa nebál byť poriadne tým čo mal byť - esteticky a dizajnovo vyšperkovaným filozofickým podumaním o dystopickom svete a o tom čo to znamená byť umelo vytvorená bytosť, ktorá si uvedomuje samú seba a svoj vznik. Blade Runner skrátka išiel s kožou na trh, každému logicky nesadol a komerčne pohorel. Duna s kožou na trh rovnako nejde, lebo sa komerčného pohorenia (nutné povedať oprávnene) bojí, ale zároveň nechce komerciou byť naplno, lebo to tvorcom vzhľadom na predlohu (tiež oprávnene) príde povrchné a lacné. Táto dvojakosť sa dotýka aj hercov a postáv. Všetci sú dobrí, ale napríklad Chalamet vlastne nič veľmi zaujímavé nepredviedol hoci na to inak má (The King). Harkonnen, ktorý mohol byť komplexnou postavou, je len krôčik od toho aby bol démonický villain z bondovky krížený s Darthom Vaderom. Ja som z predlohy pred filmom stihol prečítať len pár desiatok strán, ale ako predobraz mi to stačilo na to, aby bolo jasné, že príbeh je klasická hero's journey akých sme videli už 1000 (tak si tipnem, že Paul na konci osedlá toho najväčšieho červa čo sa v púšti plazí podobne ako Jake Sully skrotil toho najväčšieho Toruka Maktara či ako sa volal ten červený vták v Avatarovi). Herbert tejto klasickej príbehovej kostre to niečo extra svoje a osobité pridal v detailoch, špecifickosti sveta, psychológii, politizovaní, priemyselnosti ťažby korenia, a pod. A táto pridaná hodnota odlišujúca knižnú Dunu od zvyšku vesmírnych opier tu jednoducho nie je dostatočne silná na to, aby filmovú Dunu odlíšila od ostatných príbehov s podobnou kostrou. A možno najväčší kameň úrazu? Ten film nemá šťavu a srdce. Všetko je chladné, odosobnené, a postavy ktoré srdcom byť môžu a asi majú ako napríklad Duncan Idaho, majú tak málo priestoru, že to na silnejší vzťah k nim nestačí. Toto bola Villeneuvova príležitosť predviesť, že dokáže dať jasný autorský rukopis aj niečomu epickému, podobne ako to kedysi zvládol Jackson. A nedá sa ani náhodou povedať, že by narazil, alebo zlyhal, ale nie je to úplne to pravé orechové a on to podľa mňa vie. Možno to lepšie nešlo, lebo Duna z princípu nie je len zábavná space opera a keby bola komplexnejšia, bolo by to pre bežného diváka asi ťažko stráviteľné. Paradoxne tento papierovo vrchol Villeneuvovej kariéry teda predsa len trochu zaostáva za tým čo vytvoril doteraz, lebo je tu najviac cítiť opatrnosť a snaha zavďačiť sa všetkým. Dá sa síce pochváliť, že hudba je pecka, herci sú presní a dobre obsadení, vizuál opulentný (hoci podľa mňa Deakins, ktorý nemohol stáť za kamerou pre iné povinnosti, by filmu veľmi pomohol) atď. Okolo tohto projektu ale možno aj sami tvorcovia a marketing vytvorili auru niečoho prestížneho a výnimočného, čo nalákalo výnimočný a prestížny kolektív za kamerou aj pred kamerou. Čiže tie najvyššie nároky na výsledok byť kladené asi majú, kladú ich na seba sami tvorcovia a týmto nárokom sa úplne nedostálo, hoci je jasné že nie preto, že by sa niekto nesnažil. Ale dvojka bude a v tej sa podľa mňa Villeneuve bude snažiť túto určitú opatrnosť prvého dielu vykompenzovať a s kožou na trh už ísť skúsi, lebo bude mať istotu že svoj príbeh dopovie, bez ohľadu na to či sa zaplatí alebo nie. Či ale potom z takejto dvojky a takejto jednotky vznikne niečo čo do seba pekne zapadne tak ako ten Pán Prsteňov, ku ktorému poniektorí Dunu prirovnávajú, je už druhá vec. A ako tak rozmýšľam, síce to je už asi príliš a je na to neskoro, ale pri takomto opatrnejšom rozjazde by asi celku prospelo keby Duna bola trilógia, ktorej prostredná časť po opatrnom úvode všetko poriadne rozbehne, aby sa to potom emocionálne ukončilo v treťom dieli. Tri filmy by ale boli na producentov asi priveľký risk. P. S.: Začínam dumať čo je vlastne Villeneuvov režisérsky trademark. Každý výraznejší režisér nejaký má. Michael Bay má západy slnka, Ridley Scott pedantnú kompozíciu/obrazy/dizajn, Tarantino vypointované dialógy a popkultúrne odkazy a Nolan snahu o čo najcivilnejšie poňatie a navrstvený dej a hrátky s časom. A je to práve Nolan, ktorému Villeneuve v rozhovoroch vzdáva rešpekt a hold a pasuje ho za pomaly kráľa moderného komerčného a povedzme inteligentne uchopeného filmu. Neprekvapuje ma to, lebo na Villeneuvovi je snaha uzemňovať veci čo najviac v realite zrejmá a viem si predstaviť, že to je čistá inšpirácia Nolanom. Villeneuvov jemu vlastný trademark bude asi pomalé tempo a snaha o kompozične čo najsymetrickejšie zábery. A napriek tomuto mi príde, že Villeneuve nie je ani tak osobitý a svoj, ako si len šikovne požičiava to najlepšie čo môže od Nolana a Scotta a iných. Pretože ani teraz po už po šiestom hollywoodskom filme nemám pocit, že by som jeho štýl aj bez pomôcky rozpoznal či identifikoval podobne ako je pomerne jasne identifikovateľný štýl Nolana, Scotta, Baya, či X ďalších. Či to je mínus, alebo plus neviem, ale pri takto vysoko profilovom režisérovi veľmi špecifických projektov mi absencia niečoho výraznejšie autorského príde celkom pozoruhodná. () (méně) (více)