Režie:
Jiří VejdělekScénář:
Jiří VejdělekKamera:
Vladimír SmutnýHudba:
Miloš KrkoškaHrají:
Táňa Pauhofová, Hynek Čermák, Robert Cejnar, Lucie Šteflová, Jan Maršál, Gabriel Barreto de Carvalho, Natálie Halouzková, Jan Hartl, Vojtěch Dyk, Jan Budař (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Sympatický Vojta je nesmělý a jeho rodina praštěná. Cholerický tatínek, který kdysi nepřeplaval kanál La Manche, z něj chce mít závodního plavce a milující maminka, bývalá hvězda dětské lední revue, vidí v synovi talentovaného pianistu. Jenže Vojta má docela jiné priority - především rusovlasou spolužačku Elu, okouzlující akvabelu, která už v listopadu odjede do vysněné Paříže. Jestli Vojta rychle nepodnikne něco opravdu zásadního, zmizí mu Ela navždy za železnou oponou. Píše se totiž rok 1989. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (428)
Příjemný film, o kterém jsem neměl ani páru , že vznikl. Hynek Čermák je tu výborný. Je to nenucené a zároveň humorné, ale i poetické. ()
Masturbační fantazie Jiřího Vejdělka, díl šestý. Jeho bezkonfliktní menzelovské kýčaření je tentokrát urážlivější tím, že idylické bezčasí dělá z normalizace. Její zpřítomňování se omezuje na ostalgické fetiše typu branné výchovy, modré teplákovky a červených spartakiádních trenýrek. Počasí je permanentně slunečné, primárním zájmem hrdinů je uspokojení tělesných potřeb (trápí je jen hormony a rodiče), špatné je to, co brání v individuální spokojenosti (přesně tak vyznívá otcova apatie po zákazu vycestovat) a konflikty vznikají z malicherností, jako je nevěra, a nemají dopad na existenční situaci postav. ___ „Zplebejštění“ normalizační reality je tak důsledné (a tak varovně podobné deintelektualizovaným světům tehdejších komedií), že i studium výtvarného umění musí být převedeno na pubertální čumendu a hra na piano na prostředek k balení holek. ___ Malost a spokojená zaprděnost v duchu „hlavně, že se máme rádi“ dostává přednost před ambicióznějšími životními cíli a monstrózní podoby nabývá během závěrečného přepsání listopadu 89‘. Ze sporného úseku našich dějin se tím definitivně stává objekt jednorozměrného výsměchu na úrovni televizní estrády (do stejné kategorie spadá nepatřičný gag s radioaktivními houbami). Inu, nevíš si s normalizací rady, nepřemýšlej a hloupě se jí vysměj. Epizodka na Národní třídě, k níž by měl celý film – trochu dle modelu HIMYM – po celou dobu směřovat, působí jako násilně přilepený epilog. Řetězec volně propojených epizodek by klidně mohl skončit tím, že se z otce stane poslední československý prezident. Mělo by to srovnatelně zanedbatelnou souvislost s předcházejícími 90 minutami. ___ Jako na tolika jiných současných českých filmech, také na tomto lze zkoumat, jak to vypadá, když selže dramaturgie (resp., když žádná dramaturgie není): ze scén nic nevyplývá, nejsou dále nikam rozvíjeny, postavy se nesmyslně objevují a mizí (i když film na začátku naznačuje, že bude mít jednoho hlavního vypravěče) a jejich proměny jsou nárazové a neodůvodněné (protagonista se zbaví strachu z vody zřejmě jen pro to, že film už musí skončit). U jediné potenciálně zdařilé scény, která nemá diváky za idioty a nezůstává na povrchu, si pak nejsem jistý, zda byla skutečně zamýšlena jako metafora toho, že dění zasluhující pozornost se v roce 89‘ přeneslo z promítacího plátna, na které všichni tupě hleděli, do promítací kabiny. I pokud to takhle bylo myšleno, na jeden film je jedna podařená scéna zatraceně málo. 20% Zajímavé komentáře: Vančura, pakobylka, Sdoom ()
Poklad na stříbrném plátně to sice není, ale usměvně pohodová letní oddychovka už ano. Hynek s Táňou své roli zahráli maximálně možně. Celkově si z filmu odnáším příjěmný pocit a to není zase až tak málo, byť přiznávám, že třeba Robert Cejnar mně herecky nějak zvlášť nepřesvědčil. ()
Příjemná letní komedie, která přesně vystihuje to, co Jirka Vejdělek točí. Jen u téhle jsem měl trošku problém s tím vydržet u ní až do konce filmu. On totiž není zase tak dlouhý a chvílemi jsem se u něj div ne uzíval. Není to ani výbornou režií, ani příjemnými hereckými výkony a už vůbec to není prostředím. Prostě to tenhle film v sobě má. Zaujme, neurazí, ale nenadchne. ()
,,NEPODLÉHEJ PANICKÝMU STRACHU, ONA TI POMŮŽE...“ /// Něžný vlny chcou bejt něžný. Už jen ta hudba… Normalizační časy - Občanskej průkaz nečekejte. Jen takový vyprávění o mladým Hrdličkovi, jeho mámě, tátovi, první lásce, francouzáku vod učitele tělocviku (ty vole, žádná pedofilie furt…), pošťákovi, taky Dyk je tady (v češtině vole, jméno!...), neprudí, ale bohužel nic (nebo mnoho) neřeší. Ani to, kolik rámusu nadělá puberta. Humor sází na pubertální erotiku, ale jinak to má naštěstí blíž k rodince Součkových, než k obyvatelům Babovřesk. Ten film je určitě milej, ale pro mě naprosto zbytečnej. Prázdnej… (už mi lásko není 20 let…). Asi proto. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Nevím, jak zbavit manžela apatie. 2.) Chci se konečně dozvědět pravdu o 17. listopadu. /// PŘÍBĚH *** HUMOR * AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Překvapivě škatulkovité, nepatrně zkratkovité a přesto jako celek neodolatelné. Jiří Vejdělek sešívá jednotlivé eskapády hlavních i vedlejších postav ne snad přímo horkou jehlou, ale spěch je ze scénáře často patrný i tak. Zachraňuje ho patřičně kouzelná Lucie Šteflová, lehce dřevěný, ale paradoxně tím spíš uvěřitelný Robert Cejnar a hlavně chameleon Hynek Čermák, který dokáže dokonale prodat i tu nejočividnější hlášku. A jak se tak celá úsměvná podívaná chýlí k závěru, úsměv mi v oněch skutečně Něžných momentech ne a ne slézt z tváře. Jakmile se totiž ústřední melodie rozehraje na klavír v plné parádě, potisící si uvědomím, že nostalgické příběhy o prvních láskách mě dokážou položit na lopatky už pěkných pár let a očividně se na tom nic nehodlá měnit. ()
Tak jako za pád socialismu nemohou studenti, tak ani ztráta panictví Vojty Hrdličky režim nepoložila. Tím jsem si naprosto jist. Tato vykonstruovaná historka nicméně disponovala zábavnými momenty a to zejména ve chvílích, kdy na obrazovce řádil lesní dělník Jan Hrdlička, namachrovaný pošťák Eman či svérázný doktor Lipský. S těmi jsem zažil slušnou zábavu a to je o ránu pendrekem víc, než jsem od toho čekal. ()
Velmi trapný mix kvalitního (ne moc zajímavého, ale zvládnutého) řemesla, nejlacinějšího humoru a drzosti bez špetky vkusu znásilňovat českou historii. Vieweghovina na druhou, kde nemá co vzbuzovat zájem. A mně nebaví se k tomu vyjadřovat. Ten můj zvyk psát komentář ke každému zhlédnutému filmu má své trhliny. ()
Nejzásadnější okamžiky listopadu 1989 podle Jiřího Vejdělka: Sametová revoluce a jeho první zásun, jehož realizace měla přímý vliv na samotný začátek revoluce a to si ještě neodpustil přivlastnit přeplavání kanálu La Manche. Ten chlap má ego hodně vysoko, ale řemeslo zvládá slušně a v době, když je Hřebejk mrtvý, Menzel sice živý, ale karikaturou sebe sama, Renč vyčpělý a Svěrákovi se už nechce, jsou právě jeho filmy lokálním nadstandardem. ()
Něžné vlny jsou značně nevyrovnané. Sem tam k zasmání, to se jim rozhodně upřít nedá, jenže stejně tak každou chvíli přijde na řadu nějaké klišé, které předešlou situaci „zneutralizuje“. A tak to chodí po celý film. Podobně je to s hereckými výkony; na jedné straně solidní Čermák, Pauhofová či Budař a na druhé řada nevýrazných protagonistů, především těch mladých (konkrétně Cejnarův Vojta mě nanejvýš iritoval a přívlastek „sympatický“, který mu přiřknul oficiální text distributora, bych rozhodně nepoužil). A pohodovou atmosféru zas hatí násilné umísťování dějinných událostí (třeba takové našroubování Vojtova zpoždění na střet s VB mě nepobavilo, spíš mi přišlo vyloženě trapné). Jediné, co se nepodařilo kladně vyvážit, byla práce maskérů, kteří zkrátka zklamali, opravdu si mohli dát víc záležet při „stárnutí“ herců. Takže celkově to vidím na čistý průměr. ()
Vejdělkův příspěvek na téma "jak jsem přišel o panictví během sametové revoluce". Naštěstí dobrá polovina filmů je vcelku něžná a vypráví o klasické české rodince, ve které maminka (Pauhofová) je ta miloučká a tatínek ten cholerik (Čermák). A samozřejmě vyvolená jejich synátora je samozřejmě zrzavá... ()
Začíná to zajímavě, nenudí to a Jiří Vejdělek dokazuje, že když se čerpá z vlastních zkušeností, námět za to obvykle stojí. Něžné vlny se odehrávají v několika časových rovinách, přičemž ta první je kratší a vtipnější. Jakmile na scénu přijde 18letý Vojta, film ztrácí tempo a závěr už spíše působí trapně než, že by nějak smysluplně měnil historii (scéna na náměstí 89´). Obsazení je sympatické (pokud se povznesete nad tím, že se mezi seriály a filmy mění stále ti samí herci) a největší plus druhé části je jednoznačně Vojta Dick (ačkoli nemusim zpěváky, co se míchaj do herectví) a sexy Lucie Šteflová, která ještě má co předvést do budoucna. PS : Rrrrr...60% ()
Z Jiřího Vejdělka se stal velmi schopný režisér, který se umí obklopit velmi solidními spolupracovníky. O tom žádná. Jiří Vejdělek nicméně v Mužích v nadějích a tady dokázal, že schopným scénáristou není. Koncept únikové zábavy dostal v jeho hlavě červenou, jenže on chce i dál šlapat na plyn, takže na diváka čeká další slušný direkt. Něžné vlny kladou důraz na hřejivé a laskavé vyprávění. Nemám nic proti. Jenže hřejivé ani laskavé nejsou. Možná to splňuje kamera Vladimíra Smutného, tvůrce za kamerou však nikoliv. Téma chlapecké první lásky mě nechalo zcela chladným (určitě za to může i nejstarší představitel hlavního hrdiny Robert Cejnar) a Vejdělkova neschopnost přinést dramaticky nosný příběh. Politické souvislosti mi přišli děsně nezajímavé (náhody na Národní třídě mě spíš iritovaly), roztomilých epizodek bylo pohříchu málo. A ta lidskost z těch NAŠICH luhů a hájů má jaksi k příjemnému relaxu daleko. Pro mě osobně bezkrevné!! Příště prosím podle cizího scénáře.. ()
Podivný mišmaš nejrůznějších scén(ek) naroubovaných na nepříliš zajímavou hlavní dějovou linku, zhruba takové jsou Něžné vlny. Z oficiálního textu distributora, který vidíte i tady, to možná tak nevypadá, ale vezměte si, že k odjezdu spolužačky do vysněné Paříže dojde někdy v poslední čtvrtině filmu (pokud tedy vůbec), a logicky se musíte zeptat: "Co se tam tedy děje tu hodinu a půl?" No, leccos. Největší chyba je, že mám nejspíš úplně jiný smysl pro humor než Jiří Vejdělek. On totiž kromě režírování opět napsal i scénář, zčásti ho založil na vlastních vzpomínkách, zčásti popustil uzdu fantazii, a jsem si jistý, že jemu všechny ty historky připadají k popukání vtipné. Jak přijímací zkoušky na konzervatoř a tenisový loket, tak to, co předchází rvačce v promítací kabině, i vytrestání udavače a další. Jenže mně ne. Já za nejlepší momenty považuji většinu scén cholerického otce (perfektně zahraného přesným Hynkem Čermákem) a pak pár chvil vlídného doktora Jana Hartla a krásné maminky Táni Pahuofové (i když ta se mi líbila především na pohled, co si budeme povídat). Zbytek, který se opírá o hlavní postavu zahranou neuvěřitelně nesympatickým člověkem (a je jedno, jestli starším nebo mladším, oba dva hoši si jsou ve své nesympatičnosti velice podobní), je hrozný. Na jeden dobrý vtip (ve filmu jsou asi čtyři) připadá deset špatných, postavy se objevují a zase mizí bez jakéhokoliv smyslu (sborovna)... Ano, vypadá to dobře (ona kamera Vladimíra Smutného je krásná vždy), řada scén má díky zručné režii švih a není to tak neskonale blbé jako Muži v naději, nicméně bych pana Vejdělka prosil, ať už si scénáře raději nepíše. ()
Tak to je ale úpe jako z mého života. Také jsem si v onom roce kolem sedmnáctého novembra málem poprvé štrejchnul! Pravda, nakonec jsem našemu souhu čiteli na pěstitelské práce odolal a odmítl jeho nabídky doučování v oblasti setby ředkví, díky čemuž dnes chodím jako kachna jen tak trošičku, ovšem jinak prakticky to samé. A nyní jen zkratkovitě k filmu - občas (výjimečně) se najdou i zrzky, co se dají snést. Rozhodně nejde o komedii, spíše o takové plážové proplutí večerem. Erotično Helimadoe nehledat. V pozadí je vidět Mělník. Dva, ze slušnosti a za zemi původu navyšuji. ()
Vejdělek mě prostě baví. A opět nezklamal! Nic na plat, je to estét a má smysl pro humor. Příjemná oddychovka prošpikovaná gagy a díky podmanivé atmosféře a hudbě bude koukatelná i na druhý a třetí pokus. Hynek Čermák mě začíná čím dál víc bavit. A dvanáctiletá Ella mi hodně, ale opravdu hodně připomínala Evičku Henychovou, když točila Holky z městečka. Až si říkám Jiříku, jestli ty nebudeš na zrzky!! :o) ()
Chtělo by se mi říci příjemný letní film o první lásce a celkově slastech i stratech dospívání samotného. Jenže on ten film v některých chvílích není tak záživný, aby dokázal celou dobu udržet mou pozornost. Ve světlých chvilkách se jedná o solidní příběh, který si jen tak volně plyne a diváka to baví, ve slabých chvilkách to ale pro mě byl nicneříkající sled scén, které by si zasloužily být natočeny záživněji. Ve výsledku to ale zase není tak důležité, důležitý je z mého pohledu závěr filmu, který mě svou originalitou a svým humorem opravdu královsky pobavil. Nápad, kterak jeden studentík vlastně neúmyslně odstartoval masakr studentů na Národní třídě, přičemž se tam připletl náhodou po cestě za ztrátou panictví, to bylo něco, čemu jsem se smál ještě několik hodin po skončení filmu. Když k tomuto oslnivému závěru přidám ještě pohodovou letní atmosféru, vnímám tento film jako vcelku ucházející a z mého diváckého pohledu též uspokojující. Nakonec uděluji tomuto bijáku tři hvězdy. ()
Čekal jsem to daleko horší. Toto se ovšem trefilo do mého vkusu a humor ve filmu byl celkem častý a dokázal mě rozesmát. Scéna s velkýma houbama mě dostala, ta byla suprová. ()
Nebudu vyloženě zlý, ale dobrý film vypadá jinak a vlastně i dobrý český film vypadá jinak. Něžné vlny jsou plné laciného humoru, kdy přesně víte o co v následujícím skeči půjde a vy se tomu nakonec budete muset zasmát. Viz třeba když se Budař pocáká voňavkou. Herecké výkony se nepovedly. Z filmu dost razí, že vedlejší scény dostali režisérovi oblíbenci z kultovních Účastníků zájezdu. Po delší době jsem v nějakém filmu spatřil Honzu Hartla, ale občas mě bylo stydno i za něj, stejně jako u některých lechtivějších scén. 30% ()
Tak tohle byla hodně velká slabota. Vejdělek nemile překvapil, jako by námětově vyhořel... To téma lásky dospívajícího kluka ke spolužačce bylo fajn, ale ten humor, ten humor !!! Něco tak naivního, neinteligentního - tím pádem smutně trapného a řekl bych až Troškovského jsem už dlouho neviděl... Sádrové hřiby na mně byly moc, ale scénku z Národní jsem už těžko rozdýchával... Z čeho ale opravdu teču, když mi do většinou nějaké ,,humorné'' ve skutečnosti trapné situace ještě jede humorná hudba, která vlastně podkresluje celou trapnost dění na plátně (např. Čermák s transparentem Nebijte nám naše děti, mlátící syna...). Podivný byl i pohled na oholeného vlasatého Čermáka, Hartla a Budaře. Já nevím, ale nějak už mi připadá, že těch ,,komedií'' ze socíku už tu bylo dost a tak pořád zdůrazňovat absurditu, tupost a nablblost té doby v dalších a dalších komediích bez nápadu je skoro zbytečné. To civilní cvičení a děti v maskách mi tu prostě přišly navíc i když na to navazovala další humorná scénka... Oproti tomu kladně hodnotím hezké lokace s vodou a i příjemný hudební doprovod filmu... No a když jsme se nakonec nedočkali ani toho očekávaného pohledu na ňadra zrzavice Lucky Šteflové, zůstal z toho celého tak nějak pocit zklamání. I ty dvě hvězdy jsou velmi velkorysé. Tohle vám z hlavy zmizí po vidění prakticky ihned jak vlny za lodí.... * * ()
Reklama