Režie:
Sean EllisKamera:
Sean EllisHrají:
Cillian Murphy, Jamie Dornan, Charlotte Le Bon, Aňa Geislerová, Toby Jones, Harry Lloyd, Alena Mihulová, Sam Keeley, Jan Budař, Ondřej Malý, Mish Boyko (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Snímek Anthropoid vychází z výjimečného skutečného příběhu vojenské operace za druhé světové války, jejímž cílem byl atentát na obergruppenführera SS Reinharda Heydricha. Heydrich byl po Hitlerovi a Himmlerovi třetím nejvýznamnějším mužem Třetí říše, hlavním strůjcem Konečného řešení a vůdcem nacistických okupačních sil v Československu. Vražedná a brutální vláda tohoto muže, přezdívaného "pražský řezník", přiměla spojenecké síly v Londýně k naplánování přísně tajné mise s kódovým označením Operace Anthropoid, která se měla navždy zapsat do historie... Film sleduje osudy dvou vojáků českého zahraničního odboje, Josefa Gabčíka (Cillian Murphy) a Jana Kubiše (Jamie Dornan), kteří provedou v prosinci 1941 výsadek do své okupované vlasti. Vybaveni jen omezeným množstvím informací a minimální výstrojí musejí v nacisty okupovaném a uzavřeném městě přijít na způsob, jak spáchat atentát na Heydricha, muže, kterého řada lidí vnímala jako Hitlerova přirozeného pokračovatele a nástupce. (Falcon)
(více)Recenze (1 028)
Anthropoid zabil Heydricha moc brzo. Předtím nestihl věnovat dostatek času plynulému ději a potom už neměl o čem vyprávět. Šílené přízvuky vyvolávají dojem cizích lidí na cizím místě, ne domácího odboje. Bohužel to nevyšlo, přitom jsem moc chtěl, aby vyšlo. Ale nic v tom filmu nedrží pohromadě, nic nedává smysl. Emoce se přepínají každou vteřinou, vztahy vznikají během jedné věty. A ten konec? Asi jsem neměl chtít, aby parašutisti umřeli co nejdřív... ()
Nebudu hodnotit, jak moc je to podle skutečnosti, protože nejsem anthropoidolog, ale divák. Ze začátku to vypadalo trochu rozpačitě, jako lepší televizní inscenace, ale s přibývajícími minutami je film stále lepší, a přestřelka v kostele prokládaná likvidací zbytku odboje je famózní (škoda, že není na plátně déle Ondřej Malý ve své roli, kterou umí nejlíp). Mezi charaktery Gabčíka a Kubiše jsem moc rozdílů nezaznamenal, přestože Sean Ellis v rozhovoru totéž vyčítal Sequensově filmu. Geislerová je na roli bohužel už trochu stará, což ještě víc vynikne, když stojí vedle Charlotty Le Bon. Zahraniční diváci asi budou kritizovat český přízvuk, ti čeští zase legrační výslovnost českých jmen (a to i z úst českých herců, kteří se museli přizpůsobit kolegům). I tak ale určitě doporučuji a přál bych filmu světový úspěch. ()
Umělecky nijaký a neuctivě exploatační film. ()
Až na tu angličtinu všude jsem spokojen. Historicky věrný a zároveň svižný a napínavý scénář, slušná dobová výprava a atmosféra, zajímavě namíchaný britsko-český casting a masivní závěrečná přestřelka, která je zatím nejblíž, jak jsme se v Česku dostali k standartu Johna Woo. Co víc si přát. ()
Ke vzniku filmu jsem byl skeptický. Nevadilo mně, že se jedná o zahraniční koprodukci, jen mi jeho natočení přišlo zbytečné kvůli již vzniklému Atentátu. Nakonec i díky předchozí zkušenosti s Ellisem (výtečné Metro Manila) jsem se přece jen osmělil a…nelitoval! České reálie spolu se solidní výpravou a důrazem na všudypřítomné okupanty dokázaly vytvořit tu správnou stísněnou atmosféru tehdejší Prahy. Film se ovšem mohl plně opřít i o herce a musí se nechat, že casting se vydařil. Můj osobní předsudek vůči Dornanovi se ukázal jako neopodstatněný, od Le Bon a především Murphyho jsem dostal přesně to, co jsem čekal, a ani k mnohými zatracované Geislerové nemám výtek (stejně tak u vedlejších rolí). Film postupně graduje a jatka v kostele korunované strhujícím závěrem byla prostě parádní (vše navíc nádherně ukončeno). A tak v podstatě jediný vážnější důvod, proč končím s hodnocením na silných 4*, je fakt, že mě bohužel více než citelně rušila jazyková stránka (nesourodé a úsměvné přízvuky či vyslovování tuzemských jmen/názvů ulic). ()
„Zbabělci umírají často ještě před smrtí, hrdinové okusí smrt jen jednou.“ Taky bych uměl od psacího stolu dělat machra, Williame.. Atentát od Sequense plnil funkci rekonstrukce o poznání autentičtěji, a i když je to nepříliš oprávněná výtka, kvůli původnímu znění mi to připadalo, jako by dva britští parašutisté seskočili u Prahy, aby si nabrnkli anglicky mluvící Češky a milostná linka pak mohla být poněkud křečovitě zakomponována do příběhu. Od Ellise mi chyběl nějaký podstatnější autorský vklad i hlubší zaměření na kontext operace a jednání postav. Pokud se jedná o psychologickou rovinu tíhy okupační deky před a po polechtání Heydrichovy sleziny, má nepoměrně navrch zase Krejčíkův Vyšší princip, o tom snad netřeba debatovat. Škoda, že Efialta Čurdu v 47´ oběsili, lidé jeho formátu by měli žít věčně.. ()
Škoda charakterizace ala kluci z plakátu, protože kvůli tomu emoce chybí a bránění kostela po pár minutách začne nudit i přes divácké pouto s národními geroji. Ale i tak Ellis neselhal. Takovýhle kolos by si málokdo zrežíroval, natočil a napsal bez kreativního kolapsu. Za odvahu respekt a odpustek za přízvuky. ()
Režisér se rozhodl pro film založený na skutečnostech, nepodsouvá nám dokument ani vypiplanou rekonstrukci jakou je např. Let č. 93, takže nemá smysl se zaobírat různými anachronismy nebo smyšlenými postavami. Nacisti zůstávají pouze anonymním, leč všudypřítomným nebezpečím, neboť je příběh vyprávěn výhradně z hlediska parašutistů. K atentátu totiž dojde zhruba po hodině, což však není příliš času na to, abychom se s postavami a jejich emocemi seznámili, ale režisér se snaží k představeným figurám vracet v poslední třetině filmu. Charakterizace parašutistů samotných je spíše jen načrtnutá, ale skrze několik krátkých scén, kdy muži zapochybují, dodává režisér léta glorifikovaným postavám, které jsou pro mnohé synonymem velkého hrdinství, rozměr lidské slabosti./// Známosti obou protagonistů působí poněkud vynuceně a Geislerová je na roli přestárlá. Dalším minusem je fakt, že britští herci svou angličtinu přizpůsobili tuzemské „čengliš“. Když se tak Dornan s Murphym představují jako čeští výsadkáři s rádoby českým akcentem, působí to nepatřičně komicky a sál se směje. Je to však možná lepší řešení, než kdyby byli všichni Češi předabováni, neboť postsynchrony nepůsobí nikdy dobře. Pokud odhlédneme od přízvuků, podávají všichni herci věrohodné výkony a některé možná překvapí, že pan Sadistický bičík dokáže skutečně dobře hrát./// Ellis nasnímal Anthropoid podobně jako svůj předchozí snímek. Obraz je tak v neustálém pohybu a kamera v polodetailech těká i při dějově klidnějších scénách. Mistrovskou sekvencí je boj v kostele. Postavy již nemluví a na řadu přichází nesmírně autentická a syrová přestřelka, v níž vzduchem létají granáty, kulky a kusy masivního kostelního zdiva. Perfektně sestřihaná akce zůstává po celou dobu přehlednou a nesmírně napínavou, i když víme, jak to dopadne. K intenzivnímu zážitku nepochybně přispělo obrovské plátno velkého sálu s bezchybným ozvučením. Parašutisté si nevyměňují pro americké válečné filmy typické vlastenecko-heroické repliky a ani nevzpomínají na své rodiny. Anthropoid zůstává téměř úplně prost patosu (výjimkou je např. scéna, kdy k odbojářům vtrhne gestapo za doprovodu tklivé houslové skladby), a pokud by někomu ona známá věta „Jsme Češi! Nikdy se nevzdáme se, slyšíte? Nikdy!“ připadala zbytečně kýčovitá, už je z něj asi cynik, který si nedokáže představit, že film by v rukou blockbusterového rutinéra nebo podfinancovaného českého filmaře dopadl o poznání hůře. [51. MFF KV] ()
DRUHÝ ODBOJ POSTMODERNÍM POHLEDEM Atentát na zastupujícího říšského protektora obergruppenführera SS Reinharda Heydricha, asi jedna z nejvýraznějších událostí domácího i zahraničního druhého odboje, byl a zůstává předmětem sporů. Na tom nic nemění ani jeho současné, zvláště pozitivní hodnocení. Téma, které je současně i uměleckou výzvou, nejviditelněji poznamenalo hraný film. Půlstoletí po Sequensově nadčasovém pohledu Atentát přistoupili ke zpracování této lákavé látky i britští filmaři. Zřejmě nejen mediálně, ale i skutečně vnímali a vnímají tragédii druhého československého odboje jako příležitost jak vzdát hold aktérům velké události, jejíž mimořádný dosah a význam staví fakt popravy jednoho z největších nacistických válečných zločinců k nejvýznamnějším událostem nejkrvavější a nejbezohlednější války dosavadních lidských dějin. Tvůrci mluvili a mluví o tom, že tématu věnovali všechny své síly. Že ustavičně sháněli fakta a snažili se o co největší přiblížení atentátu, jimi vnímaného jako příběh – s nadsázkou řečeno – s velkým P. Světová premiéra filmu na karlovarském filmovém festivalu i nedávná premiéra domácí byly proto očekávány s velkým zájmem. Ale už první ohlasy i recenze naznačily značné rozpaky a poměrně velkou hodnotovou a interpretační různorodost hodnocení tohoto anglo-česko-francouzského koprodukčního díla. Odpověď na různorodost těchto soudů a hodnocení není ani snadná, ani černobílá. Začněme nespornými klady díla, které je – v tom nemůže být sporu – opravdu výrazem úcty a píle anglosaských tvůrců a nepředstíraného zájmu také domácí desáté múzy pohyblivých světelných obrazů. Příběh Anthropoidu je pojat jako v podstatě komorní drama obou jeho hlavních aktérů – Čecha Kubiše i Slováka Gabčíka. Do jejich životů vstupujeme v okamžiku, kdy se snáší z britského letounu na padácích na území „protentokrátu“ Čechy a Morava. Za dramatických okolností se dostávají do Prahy, poněkud neobvykle navazují kontakt s domácím odbojem, především se sokolskou skupinou Jindra, a postupně plánují – bližší okolnosti těchto kroků a snah nám autoři zůstávají dlužni – uskutečnění atentátu na vedoucího RSHA Heydricha zhruba v době, ve které dozrává tzv. projekt Wannsee, jímž byli nejvíce postiženi lidé židovského a romského původu. Kontakt s odbojem se koncentruje na rodinu Moravcových a Hajských; z ostatních postav vystupují do popředí dvě mladé ženy (rozhodně tak nepůsobí Anna Aňa Geislerová, která však tento pomyslný nedostatek víc než vynahrazuje svým suverénním hereckým výkonem) a postava pravoslavného kněze. Tyto okolnosti jsou tvůrci potlačeny a jejich pozornost se soustředí na dvě vrcholné akční scény: atentát na zastupujícího říšského protektora (poprvé a naposled tu pohlížíme do nacistovy tváře) a dobývání pravoslavného kostela v Resslově ulici. Zejména druhá scéna naznačuje, že početnost komparsu a velkorysost výpravy – měřeno českýma polistopadovýma očima – nebyly nezdolatelným problémem ani scénáře, ani výpravy. Nezávisle na tom všem je dobře vystižena atmosféra protektorátní Prahy. Dusno okupace a tíha první heydrichiády jakoby z filmového plátna doslova skapávaly. Tvůrci toho všeho využívají pro stupňování děje, akčnosti spádu a údernosti diváckého účinku. K divákovi promlouvají současnou, řemeslně více než zvládnutou filmovou řečí; v tomto ohledu jsou plnohodnotnými souvěkovci své generační současnosti. Srovnáváme-li však výkon britského týmu s výsledkem Sequensova úsilí v podmínkách v té době autoritativního komunistického režimu Antonína Novotného (tj. s polovinou šedesátých let a doznívající stalinistickou vlnou, kterou uzavírá národohospodářský krach r. 1963, tj. v době kdy vznikal scénář Atentátu), objeví se i jeho zjevné – a bohužel neoddiskutovatelné – slabiny. Zcela absentuje zahraniční odboj – mj. diskuse mezi anglickým okolím prozatímního státního zřízení, zejména však mezi prezidentem Edvardem Benešem a generálem Františkem Moravcem. Jakkoliv byl domácí odboj decimován první heydrichiádou, stále se nacházel v akceschopném stavu (naznačuje to mj. epizoda s relativně snadným obnovením rádiového spojení s Londýnem). Skutečná zkáza udeřila nacistickou poatentátní reakcí (působivé krvavé plakáty se jmény padlých československých občanů nebo i dnes tuhnutí krve vyvolávající rozhlasové relace s tímtéž obsahem) volaly po alespoň částečném využití (pro většinu diváků jejich ztlumení vyznívá jako úplné pominutí.) Bez kazu není ani zvládnutí dobových reálií. Označení mnichovské konference jako „schůzky“ čtyř velmocí je děsivé; půlrok, který uplynul mezi mnichovským diktátem a okupací zbytku území republiky, rozhodně nebyl epizodou; scéna, v níž Anna Geislerová předvádí svému partnerovi střelecké dovednosti, je spíš nadsazená než skutečná; paradoxně nejvíce děj retardují střelecké scény, jež mají být jeho vrcholem, ve skutečnosti však mají blíže k americkému akčnímu filmu, byť nesklouzávají na jeho úroveň (i v tomto ohledu Sequens překonává britské tvůrce). V závěrečných titulcích postrádám zmínku o lidické tragédii a fakt, že právě tento projev zločinecké podstaty nacistického režimu rozhodl o poválečném transferu (sudetoněmeckého) obyvatelstva z českého a slovenského území. Celý film – i scénář – by vyžadoval důkladnou analýzu a následnou konfrontaci se skutečnými ději, jak je před časem v původním rozsáhlém dokumentárním seriálu zdařile rekonstruovala Česká televize. Valná část těchto nedostatků – jak se zdá – spadá na vrub české části filmového štábu. Při posuzování Anthropoidu je však nutné upozornit i na další velmi významnou okolnost – dílo sympatických Britů je prioritně určeno divákům Spojeného království a díky angličtině i významné části diváků minimálně evropských zemí, ale také např. zemí BRICS nebo ASEAN. Postmoderní pohled – a jiný od tvůrců vzhledem k jejich generačnímu včlenění ani očekávat nemůžeme – nepomíjí většinu podstatných náležitostí souvisejících s pohnutou dobu heydrichovské protektorátní éry. Limity, které tento přístup s sebou nese, se tvůrci naopak snaží eliminovat. Je-li Anthropoid poměřován tímto hlediskem, vyznívá jeho účin i kvalita nepoměrně výrazněji, než jsem se snažil naznačit v předcházejících řádcích této hodnotící skizzy. My všichni bez ohledu na názor a dojmy, které v nás tento film zanechal či zanechá, bychom si měli přát, aby se dějinám i kultuře našeho národa dostalo častěji takové míry pozornosti, zájmu a ponoření, jakou do Anthropoidu vložili jeho britští, francouzští a čeští tvůrci. () (méně) (více)
Po dlouhé době film o "našich", za který se nemusíme stydět. Anthropoid byl čistě politický tah, který britům dokázal, že máme právo vrátit Československo zpátky na mapy. Ukázal, že na to pořád máme a je trochu divné, že ho natočil brit a ne Čech. Sean Ellis si dal dohromady svůj srdeční projekt a na celém snímku je to znát. Pomalejší rozjezd sice je, ale díky němu si Kubiš a Gabčík získají divácké sympatie a rok 41 určitě nekvaltoval. Rozdílné přízvuky mi nevadili, daly se vzhledem multinárodnostnímu obsazení čekat. Herecky super, Dornan se snaží, Murphy jede v Shelbyho módu (z Peaky Blinders) a obě holky jsou moc fajn. Atmosféra strachu i očekávání funguje na jedničku a finálové jatka v kostele v sobě mají naturalizmus i beznaděj. Jen to pitomé piáno to úplně ke konci kazí. Solidně natočený kus historie, který i přes drobné vady obstojí konkurenci. ()
Velmi se těším na dabovanou verzi, což je snad poprvé. Ale jinak musím seznat, že Anthropoid je vkusným pohledem zvenčí a dobrým souputníkem Atentátu. Češi v malých rolích v čele s Aňou dokreslují atmosféru a závěrečná přestřelka vás donutí nedýchat a nemrkat. ()
Ponurý, výhradně interiérový a málo rozmáchlý film. Je to trochu škoda, ale Spielberga holt nepotkáte každý den, takže uměleckost až příště. Anthropoid to naštěstí vynahrazuje zanícením pro danou látku, houževnatostí a strhující poslední půlhodinou. Murphy a Dornan dominují. Výpovědní hodnota samozřejmě next level. ()
Na zadek nepadám, ale zejména díky pražským lokacím, houževnatosti, Cillianu Murphymu, cameu Jana Budaře a posledním třiceti minutám čtyři hvězdy rád dám. Asi to všichni známe. Parašutisté Kubiš a Gabčík dostali za úkol spáchat atentát na třetího nejvyššího důstojníka SS. Jak to s pražským řezníkem dopadne, také víme, co předcházelo, tedy setkávání s kontakty, čekání a plánování útoku, si nicméně rádi zopakujeme. A finální peklo v nacisty obklíčeném kostele zrovna tak. Dějové souvislosti jsou srozumitelné, Sean Ellis se očividně důkladně připravoval, ale na druhou stranu pro nás nepřichystal ani žádnou přidanou hodnotu. V první polovině jsou naši hrdinové jen pasivními figurkami, nebýt hereckých schopností obou pánů, asi by nás příliš nezajímali. Emočně to prostě nefunguje. A to samé se dá říct o vztazích s dívkami, které jsou hodně uspěchané a hodně nevěrohodné. No, a ta omílaná angličtina? Jasně, že ruší. Zejména v oné kritizované první půlce (než si tak nějak zvykneme) může za to, že zážitek je odtažitější, než měl být. ()
O atentáte na Heydricha som vedel akurát toľko, že bol spáchaný "akýmsi" Slovákom. Okolnosti nepoznám, ani som sa ich nesnažil zistiť, lebo pokiaľ sa objaví snímok ktorý má predpoklady byť serióznym, pričom by mal byť spracovaný na základe historických faktov, malo by sa mu dôverovať. "Anthropoid" mám v merku od začiatku ako bol naplánovaný, a tak som naozaj rád že po žiadnej stránke nesklamal. "Valkyra" sa mi ale predsa len páčil o niečo viac, čo zrejme možno pripísať hereckému obsadeniu. ()
Dvadsiateho siedmeho mája roku 1942 došlo v Prahe k atentátu na Reinharda Heydricha. Bol to vysoko postavený nacista, SS-Obergruppenfuhrer. Šéf Hlavného úradu ríšskej bezpečnosti (RSHA) a Bezpečnostnej služby (SD). V septembri roku 1941 sa stal zastupujúcim ríšskym protektorom pre Protektorát Čechy a Morava. Bol to bezcitný fašistický fanatik, čo ihneď aplikoval svoju nekompromisnú krutovládu, ktorú ukončili až dvaja československí výsadkári vycvičení vo Veľkej Británii. Rotmajster Jozef Gabčík a rotmajster Jan Kubiš sa podujali na to, že tohto netvora zabijú. Ak chcete vedieť ako prebehla akcia "Anthropoid", tak si pozrite celovečerný koprodučný kino film, ktorý v roku 2016 natočil britský režisér Sean Ellis. Je to veľmi kvalitne spracovaný dramatický historický snímok, ktorý prehľadne mapuje a približuje udalosti, ktoré sa odohrali v súvislosti s atentátom na Reinharda Heydricha prezívaného Pražský mäsiar. **** ()
Atentát Jiřího Sequense považuji za jeden z nejlepších tuzemských filmů vůbec a snad i proto jsem měl z Anthropoidu mírné obavy. Naštěstí byly zbytečné. Přízvukům navzdory (dá se na ně zvyknout, nicméně doufám, že vznikne nejkvalitnější možný dabing) má film vše, co má mít: Srozumitelný a víceméně nepřekroucený příběh viděný výhradně očima Gabčíka a Kubiše, milionovou dobovou atmosféru, o níž si může například Renčova Lída Baarová nechat jen zdát, a naštěstí také obrovskou výpovědní hodnotu pro obeznámeného českého i pro nicnetušícího zahraničního diváka. Nedokážu si představit, jaký drasťák musí být druhá polovina pro někoho, kdo o Anthropoidu neví vůbec nic. To vypětí sil je ve finále přímo hmatatelné, přestřelka v kostele naprosto strhující a zatopení krypty tak beznadějné... Žene to slzy do očí a díky Seanu Ellisovi nepůsobí nic z toho, co se stane, ani trochu směšně. Více než příjemné také je, že se čeští herci vedle britských es rozhodně neztratí, dokonce i Aňa Geislerová se mi do Prahy 1941/1942 hodila a musím říct, že jí to v dobovém velmi slušelo, no a zajímavě moderní soundtrack Robina Fostera doporučuji k samostatnému poslechu. ()
Komentář numero osmičento a mně se toho dere na klávesnici tolik, že nevím jak zabránit nesouvislému drmolení či pětistránkové délce. Eh... Tak takhle. Je zjevně dobře, že se látky chopili inostránci. Za a. umí dělat filmy, z b. se vyhnuli všelijakým pupendovským pičusiádám. Nevím, jestli podnět ku zpracování dal zase Milda (stejně jako u Husa), ale (na rozdíl od Husa) je výsledek velice obstojný. Neuškodí jednou za čas, obzvláště, když je dílo dle notoricky známé události, vyzdvihnout psychologickou stránku střelce (byť na svou dobu perfektně vycvičeného), jdoucího na smrt. To, že chlapci nevlítli do křižovatky s párátkem v koutku úst, za drsných hlášek nevykostili protektora a pak s úsměvem na rtech neodcválali zapadající Palmovce vstříc, je nesporné plus. Nyní hnidy - budu si muset přepočítat, zda zde v kostele padlo skutečně jen těch čtrnáct nácíčků, (ano, zraněných bylo skoro po strop), jak uvádí knihovna Holocaustu. Geislerka, více netřeba. Tedy - hrát vcelku umí, naštěstí však byla zastřelena, že? Ano, ten atentát, to bylo dobré rozhodnutí! Chňá a hihň. Z historického hlediska tedy. Slovy tety Kateřiny - chtěl bych vidět toho smělce, co by si dovolil v dnešní změkčilé době spatra odsoudit Čurdu, či naopak zlehčovat hrdinství všech, co skokanům podali byť jen užmoulanou skývu. No. A stejně to je změť slov, je mi líto. Tak už jen na závěr a definitivně bokem - blbečkům, co bloumají s kytarou v podpaží Prokopákem a hrají si na indiány, nebo cože, jsem se vždycky posmíval. A gurua dnešních trampů, Jendu Vyčítalů, do toho počítám obzvláště. Královské reggae - nekrálovské reggae. Ale po většinu filmu mi v uších zněla kdysi slyšená https://www.youtube.com/watch?v=2y16ThiVc6A&ab_channel=czgamesnik a nemůžu se jí od té doby zbavit. Bez dovolení si půjčím kousíček - Silver A, Silver B, holky krásněj', válka-neválka, vzpomínám na ta jména - Bublík, Hrubý, Opálka, Silver A, Silver B, smrťák roztočil už osudí, it's a long way to Tipperary, kov na spánku zastudí. ()
Vždycky, když vidím nějaký remake, ptám se, proč ho někdo natočil, když 90 % z nich dopadne značně hůře, než jejich předchůdce. Někdy odstup pomůže, v případě Anthropoidu bych řekla, že byl ten odstup až moc velký. Chtěla jsem být shovívavá a hledat pozitiva, ale nenašla jsem nic, co by překonalo Atentát z roku 1964. ()
Upřímně řečeno, když jsem se dozvěděl, že britská produkce bude natáčet film Anthropoid, byl jsem víc než zvědav, jak to dopadne. Vím, že tvůrce v něm předkládá výsledek mnohaletého úsilí. Bohužel, schází tomu onen šarm, který má právě Atentát od Jiřího Sequense. Už třeba jen proto, že dokázal daleko lépe navodit skutečnou atmosféru oněch let. Málokdy se někomu povede, aby předělávka byla úspěšnější. Možná i proto, že zde hraje roli faktor nostalgie. Pravdou je, že ve filmu Anthropoid se vyšší intenzita emocí vlastně objeví až v druhé polovině filmu, která tomu dává silnější pocit reality. Závěrečná zteč má úžasný potenciál. Vymakaná filmová práce. Dávám jasně **** ()
Nemohu se samozřejmě vyvarovat srovnání se Sequensovým Atentátem. Hned na začátku budiž tedy řečeno, že Atentát není překonán. Leč Anthropoid nakonec získává čestné druhé místo a je to lepší film, než jsem čekal. Pojetí je samozřejmě jiné, zjevně bližší západnímu smyslu pro drama, city a líčení dějin. Je to intimnější, mnohem větší pozornost získává soukromí Gabčíka a Kubiše, zejména jejich vztah, překvapivě se ženami. Oproti tomu je ořezané plánování, více prostoru dostanou spory o smysl akce a podobně. Téměř vynechán je Londýn, od kterého pouze dostáváme zprávy. Největší vadou filmu pak je, že nevidíme ani německou stranu. Drama by si žádalo nějaký protiklad, tak jako měl Brutus svého Caesara. Heydrich citelně schází. Mluví se o něm stále, ale narozdíl od Atentátu, kde Heydricha vidíme většinu filmu a víme, proti komu parašutisté stojí, zde je to především jméno, dokonce i při scéně atentátu ho vidíme hlavně ve švencích, snad jen jeden záběr je statický. A teď mi nejde o historii, poučený divák minimálně u nás ví, co byl zastupující protektor zač (pravda, ty reakce na upoutávky v zahraničí, kde si diváci to jméno gůglí, trochu děsí), ale ubírá to na vyhrocenosti. Je laciné říci, že je to cimrmanovský Hamlet bez Hamleta, ale trochu to tím zavání. Druhý nedostatek je nic moc atmosféra protektorátu. Tedy jednotlivé scény, kdy členové odboje nebo parašutisté spolu s Moravcovými rokují o smyslu akce, ty atmosféru mají a jsou dobře vyhrocené, ale mám na mysli zbytek. V Atentátu a jiných filmech té doby (Vyšší princip) člověk ví, co je to atmosféra strachu, co je to obava se ohlédnout přes rameno, udělat podezřelé gesto, nevhodně na sebe upozornit. To jsem zde necítil. A pak čengličtina. S tou jsem se nesmířil celou dobu. Stále stojím na tom, že když to nechtěli dělat česky, měli mluvit normální angličtinou. Takhle mám obavy, že ani Angličané občas nebudou hercům rozumět, nadto česká jména zde vyslovovaná znějí vyloženě hrozně. A ještě jeden postřeh. Na Hradčanském náměstí v jednom záběru vlezla kameramanovi do záběru Masarykova socha, která je tam sotva pár let. A teď to dobré. Navzdory tomu, že samotná scéna atentátu je na můj vkus trochu moc divoká a vůbec celý film je dost silnou autorskou licencí (scéna na začátku v lovecké chatě třeba), tak k natočení nemám moc výhrad, Cilian Murphy je famózní (Dorman hraje vedle něj druhé housle), pochvalu zaslouží v mých očích i Harry Lloyd, nakonec jsem neměl potřebu ho srovnávat s charismatem Brzobohatého. Geislerovou jsem kupodivu snesl, ale nejvíc k srdci mi přirostla Mihulová coby Moravcová. Když není gestapák spokojen s její odpovědí a jen tak mimochodem ji... no zkrátka, pokud by měl někdo pochybnosti o smyslu jakéhokoli odporu proti nacistům, tak tenhle moment byl přesně ten důvod, který odporu smysl dává. Aby si žádný gestapák už nikdy nemohl nic takového dovolit k obyčejné (no obyčejné, moc statečné a přesto obyčejné) ženské. P. S. Díky uživatelce jezinka.jezinka za odkaz na zprávy SS a Gestapa o útoku na kostel. () (méně) (více)