Režie:
František FilipKamera:
Rudolf Stahl ml.Hudba:
Luboš FišerHrají:
Jiří Sovák, Josef Kemr, Jana Hlaváčová, Josef Vinklář, Jiří Schmitzer, Jiřina Bohdalová, Ilja Prachař, Josef Větrovec, Božena Böhmová, Mahulena Bočanová (více)VOD (2)
Epizody(11)
-
Chudák dědeček (E01)
-
Kapr (E02)
-
Operace (E03)
-
Sokové (E04)
-
Zasloužilý všeumělec (E05)
-
Smírčí soudce (E06)
-
Romeo z autobusu (E07)
-
Režisér (E08)
-
Náhradník (E09)
-
Kapřín (E10)
-
Svatba (E11)
Obsahy(1)
Seriál komediálních příběhů F. Vlčka a V. P. Borovičky, který již od své premiéry v roce 1975 potěšil řadu diváků mnoha generací, čerpá svůj humor ze symbiózy člověka městského a člověka vesnického. Popularitu získal nejen pro své hvězdné obsazení, ale i pro základní tón, jímž je tolerance, lidská vzájemnost a porozumění. (Česká televize)
(více)Recenze (593)
Můj nejoblíbenější a určitě jeden z nejlepších českých seriálů. Propagandy tady bylo fakt málo a pokud je to na někoho moc, pak mu asi stydne hlava :) ()
Asi nejlepší český televizní seriál. Kemr a Sovák rulez!!!:-) ()
Chalupáři jsou taková lidová zábava s vyčpělými dialogy, které mají být vtipné, ale nejsou. Vážně nevím, čím by mne měl tenhle normalizační seriál pobavit. Ani herecká elita to nevytrhne. ()
Co se dá říct kromě věty: "Já jsem revizor v penzi, já se nesmím rozčilovat!!!!!" Tak se nerozčilujte, i když máte podobně jako já do penze ještě hóóódně daleko a potěšte svá srdce klasikou televizně seriálové zábavy, která nám ukazovala a ukazuje jak krásné to za toho socialismu bylo....(pro ty co to nepochopili, to byl sarkasmus;)) Každopádně je to vtipnější než Žena Za Pultem. BTW víte jaké majetkové poměry panovaly mezi stranickými funkcionáři? Všechny svině si žily jak prasata v žitě, jen jedna byla Švorcová:))) ()
Zásluhou populárních herců a řady situací, ve kterých se mnozí snadno najdou (výlet do Prahy za kulturou a nákupy, vesnická zábava, promoce na Karlovce), lze u Chalupářů jistě na pár horkých nedělních večerů vypnout, ale jejich hlavní přínos dnes, v konkurenci bezpočtu zdařilejších komediálních seriálů, s lepší dramaturgií, vtipnějšími replikami a alespoň náznakem morálního ponaučení, vidím osobně především v tom, že ukazují preferované hodnoty a ideální (schválenou) verzi bytí v pozdně socialistickém Československu, tedy bytí vcelku poklidného (touha po klidu na život a práci je ostatně hlavním důvodem, proč je Evžen exkomunikován na venkov), ale také naprosto otupělého, povrchního a prázdného. Více v mém zhodnocení Chalupářů bez (n)ostalgie. ()
Kecy o stranických výborech jsou jasně trapné, Sovákova kreace cholerického dědka se neomrzí, i když jí chybí jakýkoli další rozměr, jak tomu je např. v Písařích. Normalizační seriál, který se odehrává na tak typickém místě pro socialistické Československo a dá se sledovat s docela viditelnou chutí, už třeba jen kvůli výborné hudbě Luboše Fišera :-) ()
Seriál mě silně připoměl mou týdení situaci s Filipem v Horoměřicích, kde jsme na chalupě jeho babičky s dědou trávily týden svých prázdnin, zatímco babička s dědou byli v lázních. Celá chalupa tedy byla na týden jenom naše. Z tohoto faktu jsem si vyvodil, že celý týden se bude nést ve znamení nepřetržitého šoustaní. Bohužel po této stránce se vše smrsklo jen na jednu trapnou situaci. První večer jsme se s Fildou jak dvě buzny šli projít po okolí. Hned na konci ulice seděla parta buranů. / poznávací znamení burana - puberťáka v celé ČR v té době : dlouhé nemyté vlasy - metalista a motorka zn.Jawa /, když jsme procházeli kolem nich, vstala jedna příšerná bytost říkající si holka a pravila "Ahoj Filipe" pak koukla na mě a řekla " Ahoj koláčku, tebe ještě neznám" a zavěsila se na nás. Samozřejmě jsem čekal bitku s buranama, jenže když jsem si onu zavěšenou dívčí tragédii prohlídnul pořádně udělalo se mě špatně. Ono jí bylo asi 19 let a kozy měla snad až na zem a pak promluvila a bylo mě jasný, že bůh dal všechno na její kozy a na mozek už nic nezbylo. Mrknul jsem na Filipa, stčil do ní a začali jsme se utíkat. Když jsme jako správný chalupáři doběhli do chalupy, mysleli jsme si, že jsme v bezpečí. Po chvíli však začal zvonit zvonek a sotva jsem otevřel vetřela se nám kozatá stvůra do obejváku. Filip seděl na gauči ona si před něj klekla a začala ho prosit ať s ní chodí, ježiši to bylo tak trapný, že když jsem viděl jak je Filipovi trapně a před nim klečící kozatice neustává ve svých prosbách, začal jsem se smát. Kozatice se na mě obrátila a řekla "Nežárli koláčku a nech nás o samotě" V salvě smíchu jsem se zmohl jen na "OK" a začal odcházet, v tom vystartoval Filip a začal prosebně " Nééé proboha nenechávej mě tady s ní samotnýho". Jenže já už byl úplně skolenej a tak jsem začal běžet pryč, ale Filip běžel za mnou a kozatý něštěstí zase za Filipem. Po třech minutách honění po chalupě, kdy já se smál, Filip křičel " Pavle, kurva počkej na mě" a kozatá ikona hrůzy řvala "Filipe, ja tě miluji , já s tebou chci chodit, tak se zastav", situace vygradovala odchodem kozatýho strašidla před naší chalupu, kde půl hodiny řvala na celou vesnici nechutné a velmi vulgární výrazy na naše hlavy. Dneska je tato událost už jen humorná vzpomínka, kterou mě vždycky připomene tenhle zábavný seriál s vynikajícím Jiřím Sovákem a kráskama tehdejší doby Hanou Maciuchovou a Gabrielou Vránovou. ()
Poctivá nálož lidové zábavy s herci mezinárodního charakteru. Josef Kemr a Jiří Slovák jsou chalupáři na slovo vzatí. Pět hvězd nedávám jenom proto, že ač seriál má to štěstí, že není úplně ideologický, tak pořád v tom cítím takovou tu soudružnost let minulých. Náraz vesničana s rodilým Pražákem je nicméně nápad za československý milion. ()
I přes ty propagandistické vyčpělosti, kterých je tenhle seriál plný a za jejichž účelem se točil (vzorová ukázková vesnice, vozový park téměř lepší než na západě a vždy naleštěný moderní autobus, modelová činnost jednotného zemědělského družstva, moderní socialistický člověk řešící pouze problémy týkající se vysoké životní úrovně atd. atd.), zůstává příjemná zábava, výborné herecké výkony a celkem slušný scénář. Hlavně kvůli hereckému koncertu pánů Sováka, Kemra, Menšíka ale i dalších herců i hereček se na tenhle seriál dá koukat bez větších problémů i dnes a pořád se dobře bavit. Pan režisér Filip odvedl svou obvyklou dobrou práci... A navíc ta ústřední melodie... ,,Když máš v chalupě orchestrióóón..." ()
Seriál byl psán na míru Jaroslavu Marvanovi, který krátce předtím zemřel. Pak chtěli získat Jana Pivce, ale ten už v době natáčení nemohl chodit. Takže Jiří Sovák je vlastně taková nouzová varianta, a na to dopadla velice dobře. Josef Kemr mi zrovna v téhle roli nijak k srdci nepřilnul, ale rozhodně je to celkově velmi dobrá zábava a to, jestli to je nebo není propaganda bych v tomto případě neřešil. O to tady nejde, věřte mi. Ten seriál prostě jen nemůže zapřít dobu, v níž vznikal, ale jinak tady žádnou souvislost s politikou nenajdete (pokud tím nejste vyloženě posedlí). ()
Absolutní vrchol mezi českými seriály. Sovák s Kemrem jsou nepřekonatelná dvojka. ()
Kvůli Sovákovi a Kemrovi rozhodně čtyři hvězdičky ()
Bezesporu nejlepší československý seriál všech dob. Z tohoto seriálu čiší ohromná pohoda, všimněte si, že je zde téměř pořád slunečné počasí. Pořád je zde skvělá nálada. A navíc si zde zahráli ti nejlepší herci: Sovák, Kemr, Bohdalová, Menšík, Vinklář, v malé roličce třeba Filipovský. Na dobovou propagandu kašlu. Je v minimální míře a nemůže uškodit. ()
"Hleďte si svýho, vy svazáku, a hlídejte si toho ohaře, ať vám ho neodnese kos." Znám několik pražských důchodců, kteří se přestěhovali na venkov a všechny tam mají moc rádi. Ale kdyby si je někdo odvezl zpět do metropole, tak by se nikdo zase tak moc nezlobil. Všichni jsou totiž protivní jako Evžen Huml, chytří jako radio Jerevan a snaží se bořit zaběhlé místní zvyklosti. Když však jde o seriál, tak jdou výhrady stranou, protože prudící důchodce pan Huml je zábavný a zasloužilý všeumělec Bohouš taky dokáže pobavit. ()
Musel jsem to nově nakoukat (2023) a můžu říct, že to je ještě mnohem horší, než mi říkala paměť. ()
Nevim, jestli to je tim, že jsem se přestěhoval z Prahy na vesnici, nebo je za tim nějakej jinej důvod, ale teď jsem viděl několik dílů v televizi a nepřišlo mi to až tak špatný. Zvedám teda hodnocení ze 2 na 3 hvězdy. I když teda asi bych 100× radši bydlel v paneláku na Pankráci, než v tý strašný chatrči s kadibudkou, kam se odstěhoval Sovák. Jinak jsou to takový banální příběhy dost o ničem a k zasmání je tam toho minimum. Ale dá se na to koukat. Celkově bych řek, že nejlepší byl 1. díl a postupně se úroveň pomalu snižuje. A celkový hodnocení 84% je trochu mimo moje chápání. ()
Česká seriálová klasika, která snad nikdy neomrzí. ()
Česká seriálová klasika postavena na principu toho, že zatímco pan Huml houby hledá, tak Bohouš Císař je sbírá.. Pánové Sovák a Kemr si role patřičně užívali, především rýpavý kontrolor na penzi ztělesňuje mou představu o důchodci, který vás v tramvaji decentním šťouchancem berlí pod žebro upozorní, že jste mu zasedli jeho oblíbené místo a jakmile se posunete vedle, obviní vás znovu, že sedíte na jeho oblíbeném místě číslo dvě.. ()
Chalupáři jsou prostě terno. Několik let dokážou zalepovat díry v chatrném letním programu všech českých televizních stanic a přitom nikdy neomrzí! To se divím, že to vůbec říkám, tohle jsem totiž vždy odmítal a vnitřně mě to iritovalo. „Už nám zase cpou socialistický Chalupáře! To tam, do psí pochvy, nemáme nic jinýho?“ Letos jsem si ale konečně na to udělal čas a začal to se zájmem sledovat. S odstupem času a především odprostěním od tendenčního vyznění jejich tzv. politické současnosti, která tam prostě musela být, ale dnes rozhodně nevadí (přinejmenším aspoň pobaví), jsem objevil vysoce humornou grotesku napadající maloměšťáctví ve všech svých podobách. Pravda humor se po tolika letech objevuje i v místech, které prvoplánově sloužily jiným účelům, ale o to víc je seriál takříkajíc nadupaný srandou. Plejáda tehdejší herecké elity tomu jen napomáhá. Současně také Chalupáři nabízí jakousi sondu do tehdejší doby, malinko zkreslenou, ale pořád interesantní. Seriál je o to zajímavější, že zobrazuje Jiřího Sováka takového, jaký doopravdy byl. Jeho prchlivý romantik Evžen je navíc mnohem zábavnější postava, než třeba romantik krotký, pan Bouvard z Byli jednou dva písaři, jeho další neméně slavná seriálová postava. Ostatně valná většina dalších „chalupářů“ stojí také za zmínku, přičemž na samotném vrcholu proklamované pitoresknosti je agilní submisiv Bohouš Císař v podání Josefa Kemra. Kemr zde přináší postavu vesnického exota a všeuměla, který se do všeho montuje a za dva špekáčky nebo lahváče tu opraví pračku, tu vyčistí okap apod. Vždy a rád každému pomůže a je tak vzorem komunistického kapitalismu, resp. toho jejich socialistického podnikání. Firma Brouk Pytlík - práce všeho druhu - makáme zdarma pro dobro socialistické vlasti. Úplatky bereme jen v podobě naturálií. Ostatně humor je v seriálu různý, od prostých gagů a prvoplánových vtipů, přes promyšlené a chytré dvojsmysly, až po, k dokonalosti dotažené, momenty, které bezpochyby musely uniknout i tehdejším arbiterům na morálku. Nejvíce legrace si divák ale užívá až s invencí samotných herců v hlavních i vedlejších rolích, kteří podle mého museli mnohokrát na danou situaci improvizovat. Ze seriálu totiž úplně na diváka stříká, kdy se jede podle scénáře a kdy si herečtí mistři jedou své. Závěrem přihazuji takovou jednu scénku, která humor seriálu může docela dobře charakterizovat. - V čekárně střediskové ordinace visí plakát s nápisem: Tloustnout znamená stárnout. Stella Zázvorková si vleze ze zvědavosti na váhu a se zarděním konstatuje: „Tak jsem zas o tři kila starší.“ ()
Popularita Chalupářů u diváků i programových vedoucích je zarážející zejména proto, že těžko najdeme výstižnější symbol normalizačního bezčasí. Východisko seriálu, jehož poselství předává divákům v prvním díle postava esenbáka ("venku jsou od sebe sice lidi trochu dál, ale přesto k sobě mají nějak blíž"), je dobře známé asi každému, kdo se v posledních padesáti letech ocitl u televize. K rodině cynického taxikáře Aloise Krbce (Josef Vinklář) se stěhuje jeho neurotický tchán, bývalý revizor Evžen Huml (Jiří Sovák). Místo pokusu o společné soužití Krbec vychytralým trikem stěhuje Humla na venkov do vesničky Třešňová, kde nerudnému invalidnímu důchodci nezbude než sžít se s dobromyslným vrstevníkem Bohoušem Císařem (Josef Kemr). Postupem času se Huml seznamuje s bizarním koloritem života na vesnici, který spíš než Formanovo Hoří, má panenko připomíná kýčovitý papundekl Zdeňka Trošky, a spolu s diváky odhaluje velkou pravdu: že i když se v životě v socialismu někdy setkáváme se strastmi, lidé – od ochotně melouchařících zaměstnanců JZD po shovívavé funkcionáře komunistické strany – se vždy nakonec dohodnou a všechno dobře dopadne. Chalupáři jsou v tomhle ohledu mnohem zrádnější než otevřeně prostranické produkce Československé televize, jako byl třeba Okres na severu. Zatímco z příběhu moudrého a spravedlivého tajemníka okresního výboru KSČ Pláteníka čiší primitivní pokus o oslavu normalizační ideologie, Chalupáři zdánlivě pouze existují v jejím rámci. Při bližším pohledu je však jejich poslání zjevné. Přimět diváky, aby zapomněli na každodenní realitu, a za ochotné asistence populárních herců je uchlácholit iluzí pohodového socialistického života. Dobová témata – od pražské asanace a přidělování bytů přes hodnocení práce stranické organizace a anonymní udávání po vzpomínky na zakládání JZD – nenápadně prosakují každým dílem a ve vražedně pomalém tempu seriálu se proplétají s osudy kladných hrdinů. Vyznění Chalupářů trefně shrnuje bodrý předseda obecního výboru: "To se ví, sem tam se mezi náma najde potvora, ale paušálně jsme dobrý!" Chalupáři nejsou charakterističtí jen urputnou snahou komunistického režimu nabarvit narůžovo všudypřítomnou šeď, ale i vykreslením ženských postav, podobných jiným normalizačním televizním maminám, uklízečkám a švadlenám. Je tu žena taxikáře Krbce Jarča nebo objekt milostného zájmu širokého okolí, vesnická femme fatale Dáša Fuchsová (Jiřina Bohdalová), kterou seriál lakonicky popisuje „42 let, rozvedená, zachovalá“. Pozoruhodná je v dobovém přístupu k ženám především linie manželky místního autobusáka Tondy Čiháka (Vladimír Menšík). Čihák se svou ženu Aničku (Gabriela Vránová) okatě snaží podvést, když v autobusu cestou na vesnický výjezd do Prahy svádí před jejíma očima náhodnou cestující. Rozesmutnělá Čiháková se se svým trápením svěří Humlovi s Císařem – a ti s ní absolvují celodenní kolečko od kadeřnice k obchodům s oblečením, aby byla "krásná pro svýho Toníčka". Když se na konci dne shledává se svým manželem, začne ji okamžitě podezřívat, že má milence, a na Humlovy výtky, že on přece dělá to samé, opáčí, že "to je přece zákon přírody, že mužskej si namlouvá ženskou". Ideální produkt státní televize sedmdesátých let dával smysl v době Husákova režimu, jeho nadšené reprízování čtvrtstoletí po sametové revoluci je však jen obtížně pochopitelné. Chalupářům navíc léto co léto chybí jakékoliv zasazení do kontextu, o jaké se ČT pokusila naposledy při repríze 30 případů majora Zemana a které by mladou generaci – a koneckonců i starší, kteří u seriálu vzpomínají na radostné mládí – uvedlo do dobové reality. Vysílání seriálu by dnes šlo bez problémů doplnit o vylíčení všeobjímající náruče obecních výborů, vysvětlení role ženy v socialistické společnosti i popis proměny života na venkově pod diktátem plánovaného hospodářství. ČT však na podobné snahy rezignovala a bez sebemenšího pozastavení Chalupáře spolu s dalšími normalizačními hity jako Sanitka nebo Malý pitaval z velkého města pevně začlenila do svého reprízového programu. Lze z toho vyvodit jediné: česká letní pohoda v očích veřejnoprávní televize zjevně vypadá stejně dnes jako v roce 1975. Atmosféra socialistické prázdnoty může s klidem dopadat na nové a nové diváky – a ostatně proč ne? Jak lapidárně shrnuje jedna z chalupářských figurek: "Lepší je být naladěnej než zavřenej." (Michal Zlatkovský: Chalupáři – nejmilovanější symbol normalizace, který Česká televize uctívá dodnes) () (méně) (více)