Režie:
Emerald FennellScénář:
Emerald FennellKamera:
Linus SandgrenHudba:
Anthony B. WillisHrají:
Barry Keoghan, Jacob Elordi, Archie Madekwe, Rosamund Pike, Richard E. Grant, Ewan Mitchell, Carey Mulligan, Reece Shearsmith, Lolly Adefope, Alison Oliver (více)VOD (1)
Obsahy(3)
Student Oliver Quick (Barry Keoghan), který se snaží vydobýt si své místo na Oxfordu, se nechá vtáhnout do světa okouzlujícího a aristokratického Felixe Cattona (Jacob Elordi). Ten ho pozve na Saltburn, rozlehlé sídlo jeho výstřední rodiny, kde prožijí nezapomenutelné léto. (Prime Video)
Recenze (195)
Typická role pro skvělého Barryho Keoghana ve vztahovce s odstíny Talentovaného pana Ripleyho, v prostředí Favoritky s britpopovými šlágry. Panoptikum postaviček bohaté rodiny, do které se Keoghanova postava infiltruje, ovšem nevzbuzuje pochopení, zájem ani soucit diváka, na čemž padá i pro dramatizaci filmu klíčová pavučina jejich vztahů s ním. Vztahů, které prostě nejsou správně budované. Film se tak stává ambiciózním, ale nedostatečně fungujícím cynicko-psychologickým konstruktem s několika zajímavými scénami a neustálou, zvědavost vzbuzující nejednoznačností. I ta ale nakonec působí spíše výsledkem stejně nepřesné režie, s jakou Emerald Fennell vedla Promising Young Woman. ()
Těžkej rip-off Talentovaného pana Ripleyho, který jde mnohem víc po vnějškovém pozlátku, než po sofistikovanějším výrazivu a hlavně uvěřitelné psychologii postav. Při hlubším pohledu proto bohužel nepřesvědčivé a neuvěřitelné, byť je Emerald Fennell talentovaná až běda a moc jí fandím. Jen to chce trochu hlubší propracovanost a míň povrchní šokantnosti i exhibice. ()
Druhé filmy režisérů a režisérek, kteří za své prvotiny shrábnou oscarová ocenění a nominace, bývají vždy napjatě očekávány, v případě Emerald Fennell pak může být řada lidí nepříjemně šokována, že Saltburn je v podstatě brak. Degenerovaná travestie bez životných postav, jejichž chování nemá mnoho společného se skutečností, zato se spoustou na první signální provokativních scén. Vadí to? Mně vůbec. Protože takhle načančaný a formálně vyšňořený brak nevídáme často. Jeden z nejstylovějších filmů roku, na druhou stranu si dokážu představit, že pustit si ho v jiné náladě, mohl by mě dost intenzivně štvát. ()
Chyběl kousek a byla to instantní klasika bez jediné chybičky. Stačilo málo. Koeghan je fantastický a Fennell ho tlačí do scén a situací, které jsou neuvěřitelně odvážné až možná pro někoho za hranou. Tohle je totiž dost erotický film. Rozhodně stojí za vidění, minimálně první půlka je perfektní a v druhé se rozehrávají zajímavé hry. ()
Režijně i příběhově se jedná o ten nejzajímavější film roku, který mě nepřestával překvapovat, odzbrojovat a šokovat. Těžko se jen popisuje o čem to vlastně je a čím míň před zhlédnutím víte, tím líp uděláte. Gotický thriller ve spojení s komedii, který nabízí herecký koncert všech zúčastněných. Všechny postavy jsou perfektně obsazené a napsané, ovšem nejvíce vyčnívá ústřední hrdina Oliver Quick, který je dost možná nejvíce fascinující postavou roku 2023, která je obdařena nejlepším výkonem famózního Barryho Keoghana. Jedná se pro mě bez pochyb o vizuálně nejkrásnější a nejpůsobivější film roku, kde Emerald Fennell prokazuje, že je opravdu ctižádostivou a talentovanou režiserkou. Film který mě bavil svým rozsahem nápadů, emocí, hudbou a hlavně tím, jak mě celý snímek tvůrkyně tahala za nos. Nikdy jsem si nebyl jistý, co se přesně bude dít dál a o čem to celé vlastně je a to se mi moc nestává. Prostě jedinečný filmový zážitek, který svou perverzností a stylem nesedne každému, ale komu ano, ten bude odpálen stejně jako já. Mrzí mě však věčné srovnávání s jiným filmem, které nedělá vůbec čest Saltburnu. Jelikož nejzábavnější na tomto filmu pro mě byla ta nejistota a jak jsem se snažil rozklíčovat skutečnou zápletku filmu, poselství i všechny postavy. Což tohle srovnání do velké míry prozrazuje... Jedná o extrémně záživnou podívanou, která svým líbivým vizuálem zakrývá špínu a temnotu příběhu, který se tu odehrává. Příběh a postavy toho nabízí víc, než ostatní připouští. Je to mnohem více o tom být stínem, o lásce a posedlosti, o fetišizaci krásy a o přemíře konzumu, než o kritice bohatých a tak podobně.... Ovšem i bez hlubších myšlenek bych s klidem nasolil čtyři hvězdy, už jen za tu povrchní zábavnou hodnotu snímku. ()
Skrze režijně i herecky bravurně gradovanou uhrančivou sociopatickou dekadenci vstříc... No, to je problém snímku. Vstříc čemu vlastně? ()
Talentovaná Emerald Fennel udeřuje znova a je to opět pecka. Dekadentní, provokativní, zvrácená, lehce úchylná podívaná, která míchá Drama s Thrillerem i s lehkým přesahem do Artu, každopádně si mne film získal, bavil mne a v závěru dokonale šokoval. Fennel vybrala trio nejtalentovanějších mladých herců současnosti. Jacob Elordi je boží už od Euphorie, Archie Madekwe po See a Gran Turismu má slušně našlápnuto a Barry Keoghan, tak to je už osvědčená herecká kvalitka, který zde má dokonce jednu z nejvýraznějších rolí podivínů, kteří mu jdou fakt výborně. Sledujeme tedy podivného, osamělého chlapce bez přátel, který jde na Oxford a tam se spřátelí s největším frajerem školy, který je zároveň i bohatý aristokrat, který jej pozve strávit letní prázdniny na svém sídle se svou výstřední rodinou. Všechny postavy jsou zajímavé. Perfektní je i Rosamund Pike. Povedly se dialogy ( vysvětlení můry je naprostá scénaristická dokonalost!), nálada filmu je opravdu prazvláštní, kdy se drama z ničeho nic promění v nepříjemný thriller a to jen díky pulzující hudbě a mrazivým dialogům, tohle se režisérce daří výborně. Hra na upíra a scéna s hrobem docela nevšední. Výsledný dojem však ještě zlepšuje závěrečná půl hodina, kde příjdou na scénu dva úderné a šokující zvraty, které z toho filmu dělají nezapomenutelnou podívanou. Dlouho mě zas nějakéj twist takhle neodrovnal. A na závěr nahý tančící Keoghan ala budoucí Joker. Yes tohle se povedlo, ale je potřeba být na to připraven. 8/10. ()
// All style, no substance. Po Nadějné mladé ženě jsem od Fennell čekal víc, nakonec to nebylo ani tak provokativní, jak se tradovalo. 5/10 ()
Sem tam něco vzbudí moji zvědavost, že je to výrazný, diskutovaný a třeba kontroverzní, ale zrovna Saltburn vážně nebyl moc zajímavý, dost dekadentní a nihilistický. Jasně - lehce uhrančivý art, Keoghan do role vychcanýho parazita dobře sedí, prostředí privilegovaných snobů má vždy svůj divný appeal, ale v součtu nic moc působivý, pobuřující a nebo podnětný... meh. ()
Byla jsem extrémně motivovaná si ten film užít: Barry Keoghan, liverpoolský přízvuk, vyšívané sako... Alas Emerald Fennell mě i svým druhým filmem a jeho nesmírnou "debutovostí" opět zklamala. Je to nepropracované, nedotažené, jako by to byl jen výňatek z čtyřhodinového filmu a bez toho "zbytku" události, emoce, postavy nedávají smysl. "Začátek" ve škole byl strašně, strašně dlouhý a stejně po něm chlapci nepůsobili jako přátelé, ale jenom jako náhodní známí. Proč byl kladen takový důraz na postavu Ewana Mitchella? Jakože chápu, že bylo potřeba, aby měl Oliver koho zradit, ale proč dostal takové množství osobnosti (možná víc než Oliver, Felix a Farleigh dohromady), když bylo jeho úkolem prostě zmizet? Připomíná to spoustu dalších filmů a knížek, z nichž některé z nich autorka i zmínila jako inspiraci, já sama jsem si vzpomněla samozřejmě na Zabití posvátného jelena, Soumrak dne a Carmillu. Jenomže každé takové připomenutí bezchybné klasiky jenom zdůrazňuje to, jak nehotový a bez vlastní identity Saltburn je. A na závěr osobnější výtka, jakkoliv Barryho zbožňuji, tak do téhle role se mi nehodil, za prvé je moc starý, a za druhé už si přesně takovou postavu perfektně zahrál právě v tom Posvátném jelenovi, takže tady působil jen unaveně a bez inspirace. ()
Nadržená podívaná o nadějném mladém muži, co má plán. Jen na konci to nepůsobilo jako dílo někoho, kdo by byl tak brutálně inteligentní, jak se ho Emerald snaží celý film vykreslit. Vizuálně je to nádherná Tumblrová nástěnka a evidentní milostný dopis Jacobu Elordi. To jeho snímání? Jak z deníčku puberťačky. Herecky taky pecka, ale ta kocovina po skončení je v tomhle případě strašně silná. ()
Při sledování filmu se ve mně neustále drala myšlenka, že Saltburn je kousek, co má štýlo. Že je zkrátka natočen způsobem, který já úplně nejsem zvyklý vídat a moc mě to bavilo. Dějově jsem asi měl štěstí, že pana Ripleyho, kterého to prý hodně vykrádá, mám stále před sebou a nebyl jsem tím tedy moc rušen. Barry Keoghan a Jacob Elordi jsou bezpochyby jedni z největších herců nastupující generace a věřím, že o nich ještě hodně uslyšíme, ačkoliv hlavně první jmenovaný je podstatně starší, než si můžeme z filmu domyslet, nijak mě to však nerušilo. Za to Archie Madekwe, jehož jsem měl tu čest v posledních dvou letech vidět v 5 velkých projektech, to u mě bude mít ještě hodně těžké. Rozhodně jeden z těch filmů, kvůli kterému má smysl mít stále ultra levný Prime a díky skvělé kvalitě na této službě jsem si ho doma užil více možná než v kině. ()
Je to kritika privilegií? Je to drama o závislosti/posedlosti? Je to upozornění, že jsou tu i tací, kterým se nedaří začlenit do kolektivu? Oliver, pilný a nevýrazný student Oxfordu i sociální vyděděnec tvrdící, že má temnou minulost zahrnující drogově závislé rodiče a ne zrovna dobrou finanční situaci. Felix, nijak snaživý student Oxfordu, pohledný a všemi oblíbený spolužák, jehož rodina žije v honosném sídle se služebnictvem. Má to, co Oliver mít pravděpodobně nikdy nebude. Felixe přesto zaujme a po tragédii v Oliverově rodině jej pozve na léto do titulárního rodinného „paláce“. Jeho rodiče jsou posedlí novými lidmi, tedy dokud je nepřestanou nudit. Čeká nás dvouhodina plná excesů, posedlosti, falše a destrukce. Vizuálně je to vážně radost, obsahově to ale bude pro diváka oříšek. Šokující scény (olizování odtoku vany, hra na upíra, leháro na hrobu) působí samoúčelně, s charaktery postav tvůrci pracují docela bídně. Postrádají hloubku i logiku, příbuzní Felixe jsou karikaturou aristokratické rodiny. Dynamika mezi různými hráči je zajímavá jen místy. Je to celé jakési prázdné, ač se to neustále tváří jako něco výjimečného. Druhý kus režisérky Emerald Fennell chce být stylovým i provokativním pohledem na vyšší třídu. Jenže tlačí na pilu až moc, a po vzoru mnohých kolegů až příliš okatě křičí do světa, že je krůček od geniality. Není. Je to hra na kočku a myš, je to hra o odhazování masek. Oba ústřední hrdinové vytvářejí dynamiku třídního rozdílu, je mezi nimi napětí a brzy pochopíme, zda je Oliver skutečně jen letošním modelem. Nudit jsem se nestačil, ale v mnohém Saltburn nedokáže uniknout tíze své „neplnosti“. Tři až čtyři hvězdy. ()
Krásny film ❤️🍀 ()
Nesedlo mi to. Jde ale o jeden z těch filmů, kterým sice dávám nízké hodnocení, ale zároveň vlastně moc nevím, co bych filmu vyčetla. Je to dobře natočené i zahrané a vidím tam tu jasnou režisérskou vizi. Věřím, že ta celková stylizace dokáže hodně lidí podmanit, ale já jsem se nemohla na to naladit, vůbec jsem se nedokázala do toho ponořit a v momentě, kdy už jsem rozkličkovala, o co vlastně jde, tak už mě film nedokázal vůbec ničím překvapit ani šokovat a ve výsledku mě to vlastně vůbec nebavilo. ()
Nadějná mladá žena byla skutečným zjevením a druhý snímek ač je o něco slabší rozhodně nezklamal. Barryho Keoghana se rozhodně sledovat vyplatí. Za mě se jedná o jednoho ze 3 nejzajímavějších mladých herců současnosti. Nebudu se tady rozepisovat jakou roli dostal v Saltburnu. Zcela určitě jeden z těch filmů, pro které platí, že čím méně o nich víte, tím více vás dokáží bavit. 70% ()
Jeden z těch filmů, na něž je třeba mít náladu. B. Keoghan mi až doteď nepřišel jako nějaký výrazný herec, ovšem s jakou lehkostí proplul tímhle snímkem, než - možný spoiler - odhodil masku, je obdivuhodné. A hlavně mě zaujalo, jak chvílemi vypadal coby náctiletý a následně jako starý chlap. Každopádně přetvářka je na prvním místě a všechny postavy mají své masky, které jim jen pozvolna sklouzávají. Jen u některých víte hned, na čem jste, jako je třeba Farleigh. Až do osudného telefonátu není jasné, jak se to s Oliverem má. Ta chladnokrevnost je mrazivá. Několik scén je jistě kontroverzních, mezi nimi určitě hra na upíra a Oliver u/na hrobu/ě, ale naštěstí současný film už zvládl téměř vše, a tak asi pobouří jen konzervativce. Hra na kočku a myš má jen zdánlivě rozdané karty. Výbornou kameru doplňuje neméně dobrá hudba, která společně se střihem posouvá děj tak, že rychle uteče. Rozhodně by si ale měl běžný divák zvážit, zda se chce nechat vtáhnout do dekadentního světa, kde peníze nejsou vše a přeci vše jsou. ()
Zvěsti o kontroverzích a excesech se za mě nepotvrdily, Saltburn je velmi klasicky vystavěné vyprávění postavené na zrcadlení dvou ústředních postav a také dvou třídních světů, které se po dvou třetinách obrací na hlavu a poodkryje pravé záměry (jež zcela vysvětlí až v závěrečné polorekapitulaci). Podmanivě stylizovaný film o tom, jak dogmatizované boháče jejich okolí podprahově využívá, jehož satirickou artikulaci povyšuje na hutnou psychologickou partii hlavně Barry Keoghan - nelepší herec své generace, který ještě dokáže velké věci. Tady mu navzdory nečitelnosti jeho postavy snadno propadneme, jelikož slouží také jako objektiv do světa přetvářejících se školních institucí a ne tak pozérského prostředí majetné smetánky, která si svou pozici alespoň přiznává. Motivace infiltrujícího se hrdiny sice nejsou úplně jasné, ale jednotlivé postavy tu stejně jsou jen nositeli vnějších významů a nelze je brát úplně vážně. Spojení temného dramatu, ironie a cynismu je každopádně moc povedené a rád se k tomu někdy vrátím. Nemluvě o tom, co i v menších situačních rolích svedou herci jako Richard E. Grant nebo Rosamund Pike. ()
Kdo by si byl pomyslel, že se heritage filmy dočkají takového nádherného comebacku... Saltburn ale není snímkem pro každého a své publikum bude patřičně rozdělovat. Patřím do skupiny nadšených diváků a to hlavně za dechberoucí herecký koncert Barryho Keoghana. Ten zde ztvárňuje dalšího společenského outsidera a podivína, který je ale podivínem pouze na první signální. Jacob Elordi a Rosamund Pike mu více než dokonale sekundují. Saltburn je formálně a esteticky dokonale stylový snímek, který si jednoznačně zaslouží pozornost a nejrůznější ocenění. A za zcela poslední pasáž s Barrym jsem režisérce velmi vděčný. ()
Řekla bych, že v případě filmu Saltburn záleží asi dost na tom, jaké od snímku máte očekávání po obsahové stránce po shlédnutí traileru. Už jen ten si hraje s divákem úplně stejně jako film samotný. Protože je už poměrně brzo jisté, že se ve skutečnosti jede trochu jiným stylem. I já jsem si původně myslela, že to bude trochu jinam. A možná právě tenhle skutečný směr mě bavil ještě víc. Protože Oliver je od začátku jasný trouba. Zakřiknutý a bez přátel. Byť samotné retrospektivní vyprávění jasně naznačuje, že za ty dvě hodiny příběhu se toho změní hodně. A koho by nezajímalo, kam se až dostal? Film samotný totiž skvělě pracuje s myšlenkou, zda vůbec na tom všem záleží. Zda záleží na tom, co se stane bohatým. Zda vůbec stojí za tu námahu je litovat. Jsou to přece boháči, co mají jinak všechno. Co by ještě chtěli víc? A jak se Saltburn tedy povedl? Předchozí film Emerald Fennell jsem neviděla. Saltburn jsem mě tedy utáhl na jiné jméno. Barry Keoghan. A musím říct, že to díky němu bylo možná právě proto tak dobrý. Byl to jeho herecký koncert ve všech ohledech. Všechna světla na něj, prosím! Protože to on je v téhle show hlavní hvězda. Ostatní? Jenom tupý panáci, kteří jsou po cestě, kteří mají nastavovat zrdcadlo společnosti, zatímco hlavní hrdina to svoje pro jistotu rozbil už dávno? Za celý film se o nich nedozvíme vůbec nic. Jenom ta zakladní rozdělní podle toho, jak bohaté lidi vnímají ostatní. Jenom prázdné schránky s základním charakterem, který prázdně sedí na každou rodinu a ty kolem nich. Nemají proto jak překvapit. Jsou to jenom šablony, které se chovají přesně tak, jak se od nich předpokládá. Ať tím, že jim to vyhovuje nebo tím, že musí kvůli tomu, kdo jsou. Prostě to tak je. Je to slabina filmu? Rozhodně ne. Právě naopak. Díky tomu všechno působí o to víc reálněji. Prázdně, ale reálně. Proro je řada na důležitou otázku. Vyhrála forma nad obsahem? Asi bych teď možná mohla být negativní a psát něco v tom stylu, že všechna ta vizuální krása, která diváka oslepí, je tam z důvodu, aby schovala jednoduchý příběh, který od své prázdnoty potřebuje odvést pozornost právě těmi všemi blbinami. Ale to já neudělám, protože mám slabost pro užití barev jako částečného vypravěče. Jak se používají barvy a různě barevné filtry k prohloubení emocí a vyřčeného. Stejně jako kamery, která dělá přesně to stejné při zabírání postav, které je až kolikrát na hraně ohledně jejich výškového rozdílu. Podle toho, jak je to třeba a podle toho, o čem se spolu baví. A celkově celou dobu je tahle stránka filmu nadherna. To platí i o hudbě, jejíž výběr je prostě top, a hodí se tam. Všechno nejsou jenom osmdesátky. A například úplný zavěr diky ní prostě funguje a všechno skvěle uzavře. Jsem si vědomá toho, že tady vážně nedochází k žádnému objevení Ameriky...ale je to všechno spojené s tou sílou, kterou film má. Buď vás absolutně vtáhne, nebo ho vypnete do půl hodiny. A pokud vás vtáhne, ty dvě hodiny utečou neskutečně rychle. A budete nejspíš s tím vším spokojení. Pokud se budete nudit už na začatku, slibuju, že časem se to nezlepší, celou společnou cestu tady asi nenajdete. Nejvíc vtipné na tom je asi to, že v případu zrovna tohohle filmu budou mít obě skupiny diváků ve svém hodnocení úplně stejnou pravdu. Ještě mnohem víc než v případě jakéhokoliv jiného umění. Skvěle natočený herecký koncert především Barryho Keoghana, který v tomhle psychologicém dramatu s luxusním vizuálem, ze sebe dává všechno. Tak bych film shrnula jednou větou. Zdá se to na první pohled málo, ale ve skutečnosti není... () (méně) (více)