Režie:
Roman PolańskiKamera:
Paweł EdelmanHudba:
Alexandre DesplatHrají:
Jodie Foster, Kate Winslet, Christoph Waltz, John C. Reilly, Elvis Polanski, Joseph Rezwin, Tanya Lopert, Julie AdamsVOD (2)
Obsahy(2)
Zachary a Ethan jsou spolužáci, kteří se nepohodnou v parku, a Zachary Ethana uhodí klackem do obličeje. Vyrazí mu dva zuby, poškodí nerv v zubu a způsobí nemalou bolest. Ethanovi rodiče Penelope a Michael se snaží situaci vyřešit se Zacharyovými rodiči Nancy a Alanem jako rozumní lidé. Pozvou je tedy k sobě, aby si o všem v klidu promluvili. Zpočátku se zdá, že jejich záměr vyřešit vše smírně, je skvělý. Netrvá to dlouho, a Nancy s Alanem, velmi zaměstnaným právníkem, se chystají k odchodu. Dvakrát se pokusí o odchod, dvakrát se vrátí zpět, protože diskuze stále pokračuje. Drobné, ale velmi bolestivé poznámky na obou stranách postupně vygradují v hádku. Kdo je vlastně za incident zodpovědný? Zachary, který tak krutým způsobem uhodil Ethana, nebo naopak Ethan, který nechtěl Zacharyho vzít do party a obvinil ho z toho, že je práskač? Oba manželské páry pochopitelně straní svým synům. Všem leze na nervy Alanovo neustálé telefonování s kolegou a Michaelovi zase pořád volá jeho matka, i přes upozornění, že mají návštěvu, a Michaelův slib, že jí zavolá později. Telefonáty vedou k tomu, že páry jsou stále nervóznější a nervóznější a postupně odkrývají svá pravá já... (TV Prima)
(více)Recenze (888)
Zajímavý film v podobě kombinací dvou žánrů, a to komedie a drama. I když se ve filmu můžeme zasmát, zároveň se zamýšlíme a pozastavujeme nad celou situací, kterou řeší oba rodiče svých dětí. To, že herecké výkony nemají prakticky žádnou chybu, o tom není pochyb. Další věc, která film pozdvyhne nahoru je ta, že i když se celý film odehrává prakticky v jediné místnosti, je právě tak těžké film nějakým způsobem okořenit nenudícím dějem. A zde se to povedlo díky zastoupení skvělých herců. I když je fakt, že film je vyloženě odpočinkový, relaxační a nějakým způsobem mě extra nezaujal, myslím si, že tři hvězdičky si zaslouží. ()
Closer bol sfilmovaná divadelná hra, čiže prežuvaná do filmovej reči. Carnage nie je sfilmovaná divadelná hra, je to divadelná hra, nasnímaná a zostrihaná pre filmové plátno. Divadelní herci nemôžu spoliehať na mimiku v tvári (ktorú diváci z diaľky nevidia) a preto sú odsúdení k prehrávaniu – musia si pomáhať rečou tela a zvýšeným hlasom. Carnage predlohu neprežúva do filmovej reči, a na filmové plátno (v detailoch na tváre) staticky sníma divadelné herectvo. Preto mu niektorí diváci vyčítajú, že ide o zbytočný film. Pre mňa ale z dvoch dôvodov zbytočný nie je: 1. Keby ma aj na onu hru niekto dostal do divadla, sotva by bola k videniu s touto hereckou super-štvorkou. 2. Sledovať túto hereckú super-štvorku s vedomím, že by to Polanskimu s nadšením odohrala aj bez nároku honoráre, je mi diváckou cťou. ()
Skvěle zahraní maloměstští yntelechtuánové ve vytříbeném verbálním ping-pongu. Nevím, proč tu všichni pochlebujete Romčovi. Ten prostě jen nevěděl, jak zabít čas, než jej zase pustí do Ameriky opíchat nějakou čtrnáctku, a tak jen změnil interiér osvědčené divadelní předlohy a zafilmoval si, aniž by musel opustit svůj obývák a pípal mu GPS lokátor. Herr Waltz mě však opět přewaltzoval natolik, že mě ani moc nesrala ta ohyzdná, pošahaná feministka s fretčím xichtem. ()
Přesná ukázka, proč se bát každé adaptace divadelní hry - režijní vedení a herecké podání možná bez očividných škobrtnutí, ale ta krotkost satirických podtónů, repetitivnost a neschopnost obhájit limity jednoho byt a jedné hodinky i na nekonečně velkém filmovém pásu, dělají z Boha masakru další zbytečný zářez do filmografie mistra. ()
Zlatý Lev - výběr ()
„Můj Kokoschka!“ Polanski již filmy jako Hnus, Nájemník nebo Smrt a dívka předvedl, že do bodu, kdy jsme připraveni na cokoli a současně netušíme, co čekat, dokáže napětí vystupňovat i s jedním pokojem a pár herci. Bůh masakru je vystavěn z vypointovaných scének, ale zároveň průběžně pilně pracuje na absolutní dekonstrukci civilizace (čím, společně s určitou prostorovou uzavřeností, připomíná temnějšího Anděla zkázy). ___ Čtveřice dostatečně rozdílných, ale toutéž společenskou přetvářkou nakažených lidských individuí postupně zapomíná na základy slušného vychování i na to, do které sociální skupiny přísluší. Ztrácejí nervy, zábrany i kontrolu nad svými těly, řízenými zakódovanou agresí a pudy (chrochtavý smích, zautomatizovaná reakce na zvonění telefonu). ___ Oproti původnímu plánu (klidný dialog dozdobený tulipány z Holandska), jehož nedodržení nejvíce zasáhne akurátní Penelope, před sebou se zdrcující upřímností začínají obnažovat vlastní prohřešky a charakterové nedostatky. Lpění na majetku (mobil, kabelka, doutníky, láhev skotské, knihy o umění) je přitom jenom taková drobnůstka pro rozehřátí. ___ Neschopnost čelit nepříjemnostem, jež ze svých životů raději – jako nebohého křečka – rovnou odstraňují, se obrací proti nim. Nesledujeme jenom selhání jednotlivců, co chvíli zmateně přejímajících jinou roli (muž/žena, partner, rodič), ale celé komunity. Teprve postupným zbořením civilizačních zdí, jež kolem sebe všichni stavíme, se lze od sobeckého řešení osobních problémů vrátit k potlačenému kolektivnímu (ne)vědomí. Začlenit se zpátky do tlupy, kterou jsme dobrovolně opustili a o jejíž ostatní členy projevujeme zájem jenom naoko. Minimálně sebe-objevitelským návratem k divošské podstatě (na kterou upozorňují bubny v úvodním a závěrečném hudebním podkresu) by setkání, jehož následky jsou nám moudře utajeny, mohlo být pro účastníky přínosné. ___ Za komedií, vystupňovanou perfektně načasovanými vtipy na dosah nervového kolapsu všech zúčastněných, se skrývá hořká, takřka antropologická studie člověčí nespokojenosti a neschopnosti onu nespokojenost vykopnout ze dveří. (Jejich veřejně odhalená nešťastnost přitom vychází „pouze“ z upřímného pojmenování skutečného stavu.) Třeba vcelku banálním přijetím zodpovědnosti za výchovu. Také řešení cizích, třeba i velmi vzdálených problémů (Dárfúr) nenabízí žádané vykoupení, nýbrž jen dalším únik od podstaty věci. Na což správně upozorní Alan, kterému absolutní lhostejnost k pomíjivým rodičovsko-vztahovým ptákovinám umožňuje nejstřízlivější pohled na celou frašku (druhou věcí je, že jeho práce může být v důsledku ještě pomíjivější). ___ Waltzova přesná gesta a krev do varu uvádějící zdůrazňování slov s konfliktním potenciálem, doplněná ležérností, s jakou si z bytu Longstreetových udělá pracovnu (resp. kavárnu s barem), z něj pro mne učinila hlavní hvězdu představení. Výborný je také „I don’t think anything“ John C. Reilly, jehož Michael, člověk vcelku prostý, zatížený ponejvíce nedořešeným oidipovským komplexem, coby první ztratí chuť hrát si na přetvařovanou. Pozadu nezůstávají ani dámy, věrohodně hysterické a zároveň povznesené nad chlapské poměřování sil. ___ Zrcadlo nejenže ve filmu slouží k optickému zvětšení prostoru a současně nás, stejně jako rozmístění postav v záběru, informuje o aktuálním rozložení bojových sil, zrcadlem je i film samotný (ano, hezky nastaveným). Pokud do něj budete ochotni slabých osmdesát minut hledět a nad viděným přemýšlet, třeba vás to pro začátek přiměje neodbýt otázku „Jak se máš?“ stejnou odpovědí jako obvykle. Jo, idealismus. Léčím se. Pozorováním lidí. Apendix: Vzniknout později, dal by se Bůh masakru chápat také jako politicky nekorektní odpověď na Děti moje, film uhýbající před pravdou s takovým nasazením, že kdyby v něm došlo k sexu, jeho provozovatelé se i při tomto odhození civilizačních masek zřejmě budou modlit (další z Alanových trefných poznámek). 90% Zajímavé komentáře: POMO, SarumanKo, ScarPoul, Triple H, MrPierc () (méně) (více)
Krize středího věku a západní civilizace v klasickém, pomaleji se odvíjejícím vyprávění, s buranským Reillym, cynicky zaneprázdněným Waltzem, Winsletovou s precizně vyslovovanou dikcí a ne moc sexy, o to zapálenější Fosterovou. A tympány Alexandra Desplata se zatím rozhodně neoposlouchávají. 90%. ()
Polanski a spol mají smůlu, že jsem Boha masakru viděl ve zpracování Jihočeského divadla. Tehdy jsem smíchy umíral, při filmu jsem se jen tak sem tam pobaveně ušklíbnul (většinou nad úšklebky Christopha Waltze) a pousmál (při vzpomínce na divadelní představení). On je to film bezesporu dobrý, pěkně zahraný, dobře zrežírovaný, ale v tomhle případě se prostě zklamání neubráním, ačkoli si racionálně uvědomuju, že srovnávat divadelní kus a filmový kus je pitomost. I když v tomto případě to zas až tak pitomé být nemusí, neboť z filmu je jeho divadelní původ dost cítit... Na některých replikách je vyloženě znát, že je neříká civilní filmová postava, nýbrž značně "teatrální" postava divadelní. ()
Já mám docela slabost, když se napíšou exluzivní dialogy, podepíše se pár talentovaných herců, vezme se kamera a udělá se invaze do ateliéru a vznikne film jak víno. Tyhle filmařský maximální minimalismy jasně oddělují umělecké zrno od umělekých plev. Zdejší herecká sestava je rozkošná a každej přidává do kvalitního celku poměrně rovným dílem, ale pokud jde o mě vítězem je Christoph, jeho telefonování mě zabíjelo. Docela by mě zajímalo, jak to vyřešili v Činoherňáku. ()
"Áno, Walter?" Sklamanie. Pár vtipných momentov, pár veľmi dobrých dialógových výmien, pár tučných hereckých výstupov, ale celé to ide odnikiaľ nikam, všetky návraty do bytu sú nevierohodné, často sa tára bez zmyslu a skončí to presne v okamihu, keď to malo začať gradovať. Navyše celé akože vyvrcholenie je podľa mňa mizerne zostrihané, Jodie Foster hrá z úplne inej klapky. :) ()
Když jsou dobré dialogy, je o kvalitní dialogovku vysloveně zaděláno. Tady hlavní roli hraje samotný nápad, který je originalita sama, ale i herci, kteří se v něm vysloveně našli. Osobně se mi nejvíc líbil Christopher Waltz s jeho neuvěřitelně arogantním právníkem. Nicméně věřím, že každý si tak trošku oblíbí někoho jiného. Tenhle film totiž na hercích vysloveně stojí a věřím, že divadelní hra s dobrými herci může dopadnout podobně skvěle. ()
skoro dokonala konverzacka, pri ktorej sa budete usmievat popod fuz takmer celu stopaz. O vkusnych a inteligentnych dialogoch sa ani nemusime bavit, to je u Polanskeho filmoch samozrejmost, ale co mna teda bohovsky zaujalo, bola premena kazdej jednej postavy. To bolo nieco famozne. A kupodivu, zeny sa mi osobne vobec nepacili, podla mna prehravali az az, ale muzske osadenstvo, to je ine kafe. John C.Reilly bol bozsky! "I am a short-tempered son of a bitch!" A Chris s tym jeho "excuse me", no k popukaniu. Inak, lutujem ludi, ktori nevedia po anglicky a budu si tento skvost musiet pozriet bud s titulkami alebo s dabingom. neviem co bude horsie. V jednom aj druhom pripade sa bude musiet hrozne skracovat preklad a to je fakt skoda, pretoze kazde jedno slovicko ma svoj vyznam. ()
Kdo se bojí Virginie Woolfové po 50 letech. Jen mnohem absurdnější, útočnější a zákeřnější. Někoho může zaskočit, že všechny postavy jsou nesympatičtí kreténi, jen s jinými mravními náhledy na svět. Ale co naplat, stejně v tom poznáte většinu svých známých .... Škoda slabšího klimaxu, přesto jde o příjemnou jednohubku, kterou bych si představoval spíše na obrazovkách HBO, ale vem to ďas. ()
Bravo, pane Polanski, postupné odhazování společenských masek očistilo nánosy kultury až na samu dřeň zvířecího v nás. Tahle ,,archeologická" metoda pomohla tvůrcům (spolu s Polanského adaptováním divadelní hry sem nutno přičíst autorku předlohy, francouzskou dramatičku Yasminu Rezaovou) pod vrstvami ,,superega" nalézt podstatu všech lidí, ať už se jejich ego dovedně maskuje za liberála, humanistku, příkladnou matku, právníka, či třeba křesťana a charitativce. Všichni jsme jedna tlupa, ta paleolitická... Zajímavé komentáře: Matty :-) ()
Herecky vytříbené, ale jinak naprosto nevěrohodné. Z toho bytu odcházeli asi 4x a furt se naprosto nesmyslně vraceli. ()
...NEVŘÍSKALA, ŽE TEN VÁŠ MALÝ DEBIL ZMLÁTIL NAŠEHO SYNA? NAŠE DÍTĚ ASPOŇ NENÍ - SLABOŠSKÝ BUZERANT! - VÁŠ JE ZASRANEJ BONZÁK!..... /// Když můj mladej rozbije (tyčí) držku tvýmu mladýmu, vezmu ženu a přijdeme to k vám ,,žehlit“. Nabídneš kafe, vodu, nákyp.... a aby řeč nestála budem žvanit (třeba jak si vyhodil hajzla křečka na ulici), aby postupně atmosféra houstla i díky absurdním situacím, který přijdou jen tak (nepozorovaně) s námi v závěsu. Konverzační drama o 4 lidech, který je (určitě!) dokonalou divadelní hrou. Tady máme štígro, že v rolích můžem vidět herce, který by asi naše divadlo nezaplatilo (ani to liberecký?!). PS: Manželský páry snad ani nemusej bejt milovníci divadelních her! Tak ve který postavě jste se poznali? . /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Na hru od Yasminy Reza (z roku 2008) do divadla nepůjdu. 2.) Jsem dobrej čtenář i posluchač. 3.) Tentokrát více než neskonalé díky za titule ,,larelay“ a ,,rad.mas“. /// PŘÍBĚH ***** HUMOR ** AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Fascinující studie násilnické přirozenosti moderního člověka, který na jednu stranu udělá všechno pro to, aby tváří tvář nevyvratitelným důkazům nemusel připustit, že od dob pravěkých jeskynních rubaček zas tak moc nepokročil, a který na tu druhou vztah se svou primitivní stránkou ani úspěšně navázat nemůže, protože více méně bezstarostný život prožitý bez existenčních starostí ho proměnil v impotentního, frustrovaného domácího mazlíčka. A tak zatímco si to ústřední čtveřice překultivovaných kreténů zmatených svými kupodivu dosud nevykořeněnými zvířeckými impulsy nepřestává čím dál zábavnějším, stále však bezzubě krotkým způsobem rozdávat a na závěrečné spásné volání civilizace reaguje ještě vyděšeněji než opové z Vesmírné odysey, nedozorovaní, nezcivilizovaní křeček a děcka jsou naprosto v pohodě. V tomto ohledu překvapivě optimistické zakončení. ()
Slušná krátká konverzačka s výbornými herci a dusnou atmosférou, která rozhádá oba páry. Mohlo to být vtipnější, ale neurazilo. Waltz opět exceluje. 65% ()
Co nabírá Polanski Waltzovým úšklebkem nebo neokoukatelnou mimikou Kate Winslet, to ničí přepálená premisa, která mimo divadlo nemohla v žádném případě fungovat naplno. Všechno vycházení ze dveří a volání výtahu je totiž v první polovině až hloupě zbytečné, když je naprosto jasné, že stejně k ničemu nepovede a všechno se do dvou místností vrací nepochopitelně násilnými berličkami. Bez křečovitého šněrování děje na jedno místo by smutná ironie s přímo sžíravou satirou v srdci fungovala o třídu lépe, takhle působí masakr jen v náznacích. ()
Ježišikriste toto bolo peklo, tu som skoro zomrel, to sa proste nedalo vydržať. Trvá to oficiálne len 76 minút aj s titulkami, ale výsledný dojem pôsobil štvorhodinovým dojmom. Skrátka peklo, neznesiteľné postavy s nesympatickými hercami. Neviem, či je mi (celkovo, nielen v tomto filme) nesympatickejšia Foster, Winslet alebo Waltz, ale asi všetci rovnakou mierou. Len John C. Reilly je relatívny sympaťák, ale aj on je v tomto filme úplne mimo. Polańského mám rád, avšak toto bolo celé zle. To už sa nedá povedať ani že to bola trefa úplne mimo terča. Toto bolo trafenie úplne novej dimenzie. ()
Reklama