Režie:
Greta GerwigScénář:
Greta GerwigKamera:
Yorick Le SauxHudba:
Alexandre DesplatHrají:
Saoirse Ronan, Emma Watson, Florence Pugh, Eliza Scanlen, Laura Dern, Timothée Chalamet, Tracy Letts, Bob Odenkirk, James Norton, Louis Garrel (více)VOD (4)
Obsahy(1)
Autorka a režisérka Greta Gerwigová (Lady Bird) vytvořila Malé ženy, které čerpají z klasického románu a díla Louisy May Alcottové, a zároveň se v autorčině alter egu Jo Marchové odráží její fiktivní život. V podání Gerwigové se oblíbený příběh sester Marchových – čtyř mladých žen, z nichž každá je odhodlaná prožít život podle svého – stává nadčasovým a velice aktuálním. (Falcon)
(více)Recenze (362)
Největší devizou filmu je výborný casting mladých, talentovaných hereček, které ještě nestojí tolik co Scarlett Johansson, ale v teamovce umí dosáhnout minimálně stejné girl-power. A Laura Dern s Meryl je hezky generačně doplňují. Doslova potěšení všechny ty holky sledovat, jak si užívají své postavy a milovanou “holčičí” látku. Jak jsou rády, že toho mohou být součástí. Předpokládám, že je to taky zásluhou Grety Gerwig, která herce miluje a pro tohle citové vyprávění má talent. Bál jsem se toho, a o to více mě to pohladilo. Čirá filmová romantika s otevřeným srdcem. Chronologické skákání v příběhu místy zmatečné, ale na emocionální prožitek vlyv nemělo. Vedlejší herec Tracy Letts má za sebou super rok, postavou knižního vydavatele tady dovětkuje zářivou roli Henryho Forda II. v Le Mans ‘66. ()
Degenerovanost kultury se pozná také podle toho, co ta považuje za klasická díla své literatury. A otravný, kýčovitý, plytký brak sektářské transcendentální lesby, neumětelsky a zoufale se snažící parazitovat na rovněž těžce nemrdaných, ovšem dramaticky, příběhově i spisovatelsky zcela profesionálních pannách Bronteových, je vskutku děsivou vizitkou. Vizitkou, kterou se navíc co 10 až 20 let pokouší nějaký brutálně zanedbávaný bobr furt dokola urputně vizualizovat, patrně proto, že „romanticky založených“ ufňukaných prasnic u žehlících prken a rozněžnělých bukanýrů je neustále přesycený trh. Tudíž tu už po sté máme strašlivě zábavné trampoty čtyř až k Mumulendu přeidealizovaných hřadujících mladodospělých sufraštětkoidních pičinek, krutě přecypovaných Emanem, které na absolutně nehumánních pěti stech stranách, potažmo ve více než dvou agonických hodinách, naprosto záživně a nesmírně strhujícím způsobem kvokají o tom, která se za koho a kdy vdá, přičemž zažívají všeliká dechberoucí dobrodružství, jako například jízdu v kočáře, hru na klavír, vybíraní šatů, tanec nebo chichotavé očumování dandyjujících bukvoidů. Prostě povrchní a nudný satanopustý škvár, kulturní dávidlo a ve své podstatě takový instabitching a cuntmessaging 19. století, který tentokrát trochu vytáhli ze žumpy opruzených pošteváků alespoň herecké výkony. Sympatická Onanovic Srša tu fuckt jede bomby, a i Floránc Pjúková není ani trochu xblití a neméně zdatně ji kunduje. Ale to je tak vše. Zachránit to mohl leda alternativní závěr, v němž by se ten slizký žabožroutský řiťopich, do kterého se naše hlavní pičinka po pěti minutách kontaktu tak děsně osudově zamilovala, zasnoubil třeba s výpravčím, než by ta kravka doběhla na nádraží vstříc močopudnému heavyendu. To bych snad tasil i plnou palbu. ()
Oscar 1 : Kostýmy + 5 nominací: Nejlepší film, Herečka HR - Saoirse Ronan, Herečka VR - Florence Pugh, Scénář- A, Hudba ()
Než se člověk ve všech těch postavách a časových rovinách zorientoval, chvíli to trvalo, ale pak už klasický feministický příběh, který samozřejmě má co říct i v současnosti (pro Mr. Hlada viz též třeba Jane Austenová a sestry Brontëovy) šlapal jak hodinky. Na mě se tam vztahy pitvaly až moc, ale jsem chlap a tohle už k romantickému žánru zkrátka patří. ()
Tohle nešlo, mě to ženský prostředí a takový pojekávání přišlo hrozně rozsáhlý a vůbec jsem se v tom nenašel i zase ty vyprávěcí prolínačky mě nesedli, někdy jsem se ztrácel. Jediný štěstí, že holky zahrály fakt dobře a ty jejich odlišné povahy bylo fajn vnímat. Určitě se mě líbila i atmosféra filmu, tady kamera a režie taky udělali své a Jacqueline Durran za hadry má svou nominačku na Oscara zaslouženě, jen ten ústřední hudební motiv nemuseli hrát obscénu, ale tak asi tvůrci chtěli, aby mě zněl pokaždý když uvidím velký barák se zahradou. Ještě zpátky k těm herečkám, dobré byly všechny, ale Florence Pugh ta se v roce 2019 (Slunovrat) potkala opravdu s top formou. ()
Příběh čtyř sester, které v polovině devatenáctého století dospívají a ujasňují si, co vlastně chtějí od života, je i v jednadvacátém století překvapivě aktuální. Greta Gerwig v něm dává prostor především herečkám, které ji rozhodně nezklamaly, a sama zvládá dojemné i úsměvné scény naprosto s přehledem. Poctivá a zábavná moderní adaptace literární klasiky. Jen škoda, že je ve své první půlce možná až zbytečně chladná a odměřená. ()
║Rozpočet $40miliónov║Tržby USA $108,101,214║Tržby Celosvetovo $218,843,645▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $4,446,375║ Tržby za predaj DVD v USA $4,283,851║ Herecky nie zlé, ten výber sa dá ale tá dejová roztrúsenosť, skoky v čase mi dosť vadia, dokiaľ si uvedomím že sme zas v inom období skočí to zas inde, takže dosť roztrieštené. Nuž Greta Gerwig asi nebudem moc šálok kávy. /60%/ ()
Přes lavinu dívčího švitoření a překřikování si to Ženy namířily k upřímným činům, dějovým zlomům nebo překvapeným slzám. Tušil jsem, že mi vzývaná adaptace může učarovat, ale že se bude jednat o všestrannou podívanou, která bude měkčit srdce i těm nejzatvrzelejším, to je překvapení z nejpříjemnějších. Celá sestava je navíc obsazena naprosto dokonale a nejraději bych ji vídal ve všech kostýmních dramatech, která se chystají. Tohle je totiž vzájemná chemie, která přijde jednou za generaci. ()
Chronologická roztrieštenosť tohto filmu je pre mňa nepochopiteľná. Naozaj asi nikdy nepochopím, prečo tvorcovia siahli po takto nelineárne rozprávanom príbehu. Zabili tým hneď niekoľko strašne silných scén a momentov. Namiesto toho, aby ste si ich užívali, stále sa strácate a hľadáte a pýtate sa, či táto scéna sa odohráva po tej, ktorú sme videli predtým, alebo pred ňou. Inak je to fajn, ale práve kvôli tomuto sa mi táto verzia určite nepáčila až tak, ako verzia z roku 1994 s Winonou Ryder a Susan Sarandon. Meryl Streep je skvelá, ale je tu ledva 10 minút. Najlepšie to zahrala Saoirse Ronan (bolo to asi prvýkrát, čo sa mi v niečom fakt páčila) a fantastická Laura Dern (u ktorej fakt nerozumiem, prečo nebola za túto úžasne podpornú rolu nominovaná na Oscara, kým za nedôležitú úlohu rozvodovej právničky v tom istom roku v Manželskej histórii nielenže nominovaná bola, ale dokonca jej dali Oscara). Je to dosť dlhé a v strede som sa začal hrozne nudiť (tu som uvažoval dokonca nad tým, že tomu dám len 2*), našťastie to má skvelý koniec, takže tie 3* si to azda zaslúži. ()
Narovinu říkám, že jsem čekala film, který mi možná změní život. Ale přestože to pro mě byla hezká podívaná a holky mi byly sympatické, nestalo se tak. O hereckých výkonech není třeba debatovat, ty jsou tak přirozené a přesvědčivé, že jsem úplně zapomněla na všechny předešlé role hereček a na chvíli jsem je viděla jenom jako Malé ženy. O něco méně dokonalejší byl podle mě scénář. Dělalo mi problém orientovat se v čase, a tak jsem to po nějaké době vzdala a spíše než příběh jsem si užívala pozorování atmosféry, kostýmů a prostě toho ženského světa, když do něj zasahuje mužský element o něco méně, než jsme zvyklé. ()
“Pokud bude protagonistkou žena, musí se na konci vdát. Nebo zemřít.” 99% sure I am Jo. Brečela jsem od začátku do konce. TOP 2019. ()
Pokud nejste členy fanklubů hereček Ronan a Watson, odečtěte dvě hvězdy. Ano, přesně tak dobré to je. ()
(1001) Panebože. Nenávidím to. Nenávidím Emmu Watson za to, jak hraje, nenávidím Gretu Gerwig za to, jak si představuje "rebelství", nenávidím Florence Pugh z důvodů, které zatím neumím pojmenovat (ale asi to bude to, že se do té role buďto vůbec nehodí a nebo mi ta postava přijde příšerně neobratně adaptovaná, neboť ve Slunovratu jsem ji milovala), nenávidím barevnou paletu kostýmů a výpravy obecně a potom ještě extra nenávidím tu jásavou hudbu Alexandra Desplata. Když se ale trochu uklidním a přestanu se zmítat ovládána emocemi, tak velmi upřímně nechápu, o čem ten film vlastně měl být, respektive o co Gretě šlo. Tím, že na přeskáčku pendluje mezi různými časovými rovinami, divákovi znemožňuje vytvořit si k postavám vztah a vůbec si uvědomit, co se s nimi děje, zvlášť když nikdo zjevně nestárne a nijak se nemění. Není to tudíž upřímně vyprávěný příběh několika "malých žen". Ale není to ani reflexivní "komentovaný" pohled na historickou realitu autorky píšící svůj příběh a nakladatele vnucujícího jí změny pro uspokojení konvencí a čtenářského očekávání, protože tenhle moment se tam objevuje jenom v krátké sekvenci pronásledování profesora na nádraží. Politického kontextu se nám taky moc nedostane a politicko-sociální smýšlení Marchových hraje roli jenom v několika epizodických chviličkách. Výsledek mi tedy prostě přijde strašně lopotný, neohrabaný, nehotový a nepropracovaný. Laurieho láska k Jo je například přítomna jenom proto, že to tak bylo v knize, ale nemám vůbec dojem, že by se film někdy zastavil a byl dost intimní a tichý na to, aby nám ukázal, že mezi nimi (alespoň z jeho strany) nějaké pouto vzniká. To už víc prostoru dostalo budování vztahu mezi Beth a dědečkem Laurencem. A vůbec je to celé hodně hlasité a ukřičené. Nezanechalo to tudíž ve mně žádné pozitivní pocity a prostě nechápu, co to mělo být, nejde tam o příběh, není to komentář, nepřijde mi to prostě hodno toho pozdvižení, co to vyvolalo. ()
Malé ženy mají v sobě neskutečnou energii a rytmus. Chvíli se divák směje, chvíli se dojímá, chvíli zuří a nakonec z kina odchází vlastně s celkem dobrou náladou. Doufám, že v Gretině třetím kousku to už ta Saoirse s Timym dá fakt dohromady, protože mi z toho začíná cukat oko. ()
Ve chvíli, kdy mě film měl naprosto v hrsti, nejemocionálější scénu s Beethovenovou sonátou utnul s razancí řeznické sekery do dalšího epizodického vprávění. Přesto v mém malém soukromém klání mužský vs. ženský film Malé ženy porážejí Le Mans '66, paradoxně menší literárností a lepšími hereckými výkony. I když jsem si jako správný chlap všechna jména zapamatoval až někdy uprostřed filmu. ()
Greta Gerwig mě svou minulou režijní záležitostí Lady Bird tak znechutila, že jsem od ní už nic vidět nechtěl. Ovšem dvakrát do stejné řeky ještě rád vstoupíš u filmu, o kterém se opět hodně mluvilo ve spojitosti s oscary a taktéž luxusním hereckým obsazením. Zejména kvůli Florence Pugh, do níž jsem se po Slunovratu platonicky zamiloval a přežvýkám kvůli ní takřka vše, takže už jen kvůli tomu těch zabitých 130 minut u snímku, jež mě absolutně vůbec ničím neobohatil (žádné jiné adaptace této knihy jsem neviděl a neuvidím, ale že ženy ne vždy měly stejná, třeba volební, práva je snad notoricky známo), tolik nelituji. Ovšem den předtím jsem viděl Bombshell a tam se s rovnoprávností a sílou žen pracuje mnohem lépe a podstatně zábavněji. Cílovkou nejsem, ale nevidím důvod proč po xté znovu adaptovat 150 let starou knihu, byť jsem četl o "novinkách" Gerwigového scénáře. A stále ten důvod nevidím...5/10 ()
Svěží, hravé, místy až extrémně konverzační, ale improvizačně výborně zahrané. Casting zvolený na jedničku (Ronan, Watson, Pugh). Těžko říct jak je to věrné předloze, potažmo původnímu filmu, ale současné nároky historické konverzačky s rodinnými hodnotami a ingrediencemi v podobě vztahů a životních zlomů/rozhodování, to splňuje velmi obstojně. Větši potíž snad může být jen s flashbacky, které tam režisérka sází vcelku nešetrně k divákovi. Trvá to chvilku, než se člověk zorientuje. ()
Tak jsem tuhle klasickou kostýmní romanci stihnul ještě před oscarovou nocí. Dílo spisovatelky Louisy May Alcott se v minulosti dočkalo řady filmových zpracování. I když musím říct, že jsem dobrou hodinku čekal na pořádný háček. Jakmile si mě chytil, bylo to příjemné přitahování se. Čtveřice dospívajících sester, každá se svými sny, v nelehké době chudoby během občanské války. Navzdory předpokladům nakonec každá zvolí svou vlastní cestu. Palec nahoru si zaslouží adaptovaný scénář, který nás dostává do dvou časových rovin, tvůrci mezi nimi přeskakují, místy boří zajeté pořádky, ale pořád je to srozumitelné a hlavně ony „komplikované“ rodinné vztahy nikdy nejdou tak na dřeň, jak se režisérka Greta Gerwig tváří. Linky propojuje synonymum ženské nezávislosti spisovatelka Jo, její sestry jí ale místy solidně šlapou na paty (nicméně ódy na Florence Pugh šly nějak mimo mě). Saoirse Ronan v sobě opět nese křehkost, zranitelnost, ale i slušný ranec odhodlání, emancipace a drzosti. A hlavně čtvrtá herecká oscarová nominace v pětadvaceti letech – která herečka se něčím takovým může pochlubit? PS: Musím každopádně zmínit, že verze (1994) australské filmařky Gillian Armstrong přinesla dle mého krapet víc emocí. ()
Krásný film, doopravdy krásný. Je v něm tolik momentů, které by jiní tvůrci v jiných filmech použili k tomu, aby se mě snažili přinejmenším dojmout nebo naprosto odrovnat, ale Greta Gerwig to nemá zapotřebí. Vše, co na mě v příběhu Marchových mělo působit, na mě působilo, a přitom jsem měl pořád ten spokojený pocit. Nebylo to přehnaně melancholické, nebylo to extra smutné, nebylo to tragické. Bylo to prostě krásné. Co se týče obsazení, Saoirse Ronan mu podle očekávání naprosto kraluje a je opět úžasná v každé minutě, ovšem překvapila mě Emma Watson, která na mě udělala opravdový dojem snad poprvé od Harryho Pottera. ()
Z Lady Bird jsem nadšený nebyl. A to hodně výrazné. Jakékoliv řeči o přelomovém filmu, který boří hranice feministických filmů a konečně ukazuje sílu girl power mi přišli směšné (letos dokonce dorazil bratříček v podobě Šprtky to chtějí taky), přesto všechno jsem ale musel uznat, že komička a začínající režisérka/scénáristka Greta Gerwig v sobě asi přece jen něco má. Proto jsem hned ze začátku nezlomil hůl nad její chystanou novinku Little Women a to už jenom proto, že podle ohlasů se Gerwig chopila silné knížky, která je dodneška aktuální a bylo tak jen otázka jestli Greta neselže (za mně!) i tady. A pak dorazí první informace o božím castu, fotky, nádherně vypadající trailer a člověk prostě doufá, že to dopadne co nejlíp. A jsem rád, že jsem Malé ženy stihl ještě do konce roku a jde tak u mně o tečku v kinech v tomhle roce a vlastně dekádě. A vůbec bych neřekl, že jsem tu dekádu zakončil žalostně. Malé ženy jsem si totiž opravdu užil. A to opravdu moc! Knihu jsem nečetl a nemůžu tudíž soudit jak moc ideálně Gerwig tuhle knihu adaptovala, očima nezaujatého diváka mi ale teprve až Malé ženy přijdou jako tou ideální ukázkou girl power, síly žen a že teprve právě Malé ženy, které se odehrávají v 19. století se k dnešní genderové situaci vyjadřují celkově lépe než Lady Bird, která byla zasazena do přítomnosti. Ale dost už bylo řečí o tom co Gerwig předvedla posledně a pojďme radši řešit co provedla teď. Malé ženy jsou neskutečně funkční, zábavné a utíkají jedna báseň. Ten film je ve finále strašně feel-good a i když se neobejde bez vážnějších scén a tématik, především jde o film s parádními postavami a ve finále budete mít vlastně těžké si svého favorita vyhrát. Minimálně co se týče čtveřice sester. Osobně bych ve finále nejvíce vypíchl přece jen Florence Pugh, která se předvedla už ve Slunovratu, příští rok se objeví v sólovce Black Widow a vzhledem k tomu, že je opravdu herecky skvělá by se její kariéra měla nadále slibně vyvíjet. Její Amy je zde hodně těžce uchopitelná postava, kterou může člověk mít rád i nenávidět, právě ona je ale ve finále dost možná nejsilnější/nejzajímavější postavou filmu. Saoirse Ronan má po dlouhé době co hrát a téhle šance se chopila. Její Jo je spíše přesným opakem Amy a dá se říct, že vlastně ani ona neví co od života chce. Chce být spisovatelka, uvědomuje si ale, že žije v době kdy nejsou ženy uznávaný tak jak by si i přes své výrazné klady zasloužili. Jo se narodila do špatné éry, protože její houževnatost, odhodlání a jisté názory by spíše zapadali do doby současné. Jo tak ve finále působí jako taková postava, která je opravdu ve špatný čas na špatném místě a dělá jí to zajímavou postavou. A je ve finále strašně lehce sympatická i přes všechna podivná rozhodnutí. Emma Watson také dostává příležitost se herecky vyřadit jako Meg. Meg by chtěla být herečkou, kvůli jejímu chudému statusu ale nemůže. Meg by nejradši jako podobně jako Amy žila v přepychu, narozdíl od Amy by ale nebyla toho schopná za každou cenu a snaží se vyrovnávat s tím, že je sice spoustu lidí, kteří se mají hůř než ona, na druhou stranu je ale zase spousta lidí, kteří se mají lépe. A tohle jí dělá zajímavou postavou. Čtveřici sester uzavírá Beth v podání Elizy Scanlen. A právě ona je z čtveřice sester tou nejméně ctižádostivou a nejskromnější. Stačí jí pouze hraní na klavír a sestry kolem sebe. Beth se na rozdíl od ostatních sester nepouští do konfliktů a je spíše tou, která všechny dává dohromady. A to jí dělá zajímavou postavou. Vím, že tu až moc často používám pojem zajímavá postava. Ale to je u filmu strašně důležitá věc- potřebujeme zajímavé protagonisty aby se s nimi dal vyprávět zajímavý příběh. A už samotná zajímavá čtveřice sester by postačila. Jenže tu jsou poté ještě vedlejší postavy. A i u těch je o co stát! Timothée Chalamet potvrzuje svůj status neskutečně božího, charizmatickýho mladýho herce a jeho Laurie je neskutečný sympaťák. Laura Dern je jako matka čtveřice sester neskutečně fajn a jde o neskutečně dobrosrdečnou postavu co toho sama moc nemá, přesto nemá problém pomoct lidem, kteří jsou na tom ještě přece jen hůř. Bob Odenkirk jako otec se na plátně nezdrží dlouho, přesto jakmile dorazí tak rozzáří tu správnou náladu. Chris Cooper je poté jako Laurieho děd další fajn postavou i když má Cooper vyložený obličej na přesný opak. Hned ze začátku se o jeho dědovi dozvíme nějaké temné věci, vzápětí se ale ukáže, že to je hodný dědeček co si pravděpodobně uvědomil své chyby a snaží se je nějak odčinit. A jakmile se objevil na plátně, měl jsem i přes jeho bručonskou tvář hřejivý pocit. Korunu tomu všemu ale dává až Meryl Streep! Streep, která je v reálu hodně silná feministka zde hraje přesný opak- tetu co svým neteřím rádi aby se co nejlépe vdali, protože aby byla žena bohatá tak se musí dobře vdát a na jakékoliv řeči o nezávislosti od Jojo reaguje hlasitým posměškem. Streep si v téhle roli jí antipsané na tělo krade pro sebe každou scénu a ve finále zamrzí, že ji není víc. I kdyby měl film trvat klidně dalších 10-15 minut navíc. Už jen za 135 minut Malé ženy totiž snadno utečou jako voda už jen díky funkčními paralelnímu vyprávění, které od sebe dělí 7 let (a vizuálně je vždy přehledné pochopit v jaké době právě jsme), které postupně odhaluje tajemství z jedné doby a naopak a funguje to. Zvláště když to celé tak hezky vypadá a s kostýmy a dobovou atmosférou si tu prostě tvůrci vyhráli náramně. Krásně to vypadá, kurevsky dobře to zní (už v úvodní scéně mi bylo jasný, že ten zvuk musel bejt strašnej oser) a krásně to jde kupředu. Otázky o síle genderu tu jinak fungují opravdu parádně a geniální reprezentací girl power je právě Jo v podání Saoirse Ronan. Už v úvodní scéně se ukáže, že tahle holka má pro strach uděláno a i když chce kvůli rodině peníze, nevzdá se kvůli tomu své práce za každou cenu. Tohle je fakt geniální ukázka ženský síly s fajnovovou atmosférou+ geniálním hudebním doprovodem Alexandra Desplata. Nemůžu vlastně vytknout téměř nic krom faktu, že po první parádní třetině začne slabší druhá, která podle mně nefungovala tak moc a šlo to o třídu níž. V závěru se ale film vrací k té parádní první a já vlastně sám nevím proč a jak. Vím jenom, tě jsem si to užil jako naprosto super funkční filmový řemeslo co dokáže dodat dobrej pocit a zároveň člověku dodá nové perspektivy na na to co to vlastně je láska. Na Barbie v režii Grety Gerwig s Margot Robbie v hlavní roli a se scénářem od Noaha Baumbacha se začínám opatrně těšit! () (méně) (více)